Справа № 369/4021/21
Провадження № 2/369/426/26
РІШЕННЯ
Іменем України

08.07.2026 рокуКиєво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді Пінкевич Н.С.
секретаря Худинець Д.С.
за участі
позивача ОСОБА_1 
позивача ОСОБА_2 
позивача ОСОБА_3 
позивача ОСОБА_4 
представника позивача ОСОБА_5 
представника відповідача Мєстєчкіна О.І.
представника відповідача ОСОБА_6 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , до  Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромбудіндустрія", третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Гостомельська селищна військова адміністрація Бучанського району Київської області, про визнання недійсним рішення та свідоцтв про право власності, припинення права власності, 

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року представник позивачів звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовомдо Виконавчого комітету Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та ТОВ «Агропромбудіндустрія».
Позов обґрунтовує тим, що21.12.2004 Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації було зареєстровано право власності ТОВ «Агропромбудіндустрія» на два гуртожитки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та 20/2. На думку позивачів, рішення виконавчого комітету Горенської сільської ради від 25.08.2004 № 71/3, на підставі якого товариству було оформлено право колективної власності на вказані об`єкти, є незаконним, а видані на його підставі свідоцтва підлягають визнанню недійсними, оскільки у товариства були відсутні передбачені законом підстави для набуття права власності на спірне нерухоме майно. 
Представник позивачів послалася на те, що спірні гуртожитки були збудовані у 1964 та 1975 роках, а їх первісним власником був Мостищенський цегельний завод. У подальшому, як зазначено в позовній заяві, на базі Мостищенського цегельного заводу було створено Мостищенське заводоуправління, яке увійшло до складу Київського спеціалізованого тресту «Агропромбудіндустрія» Київського обласного кооперативно-державного виробничого об`єднання по агропромисловому будівництву «Київоблагробуд». Після ліквідації тресту його майно було передано новоствореному об`єднанню орендно-кооперативних підприємств «Агропромбудіндустрія», однак, як стверджують позивачі, спірні гуртожитки до переліку переданого нерухомого майна не увійшли. 
Крім того, представник позивачів вказала, що ТОВ «Агропромбудіндустрія», створене 29.11.1991 року, не є правонаступником Мостищенського заводоуправління чи Мостищенського цегельного заводу, а його засновниками та учасниками були фізичні особи, які не були власниками спірних гуртожитків і, відповідно, не могли передати їх до статутного фонду товариства чи іншим чином відчужити на його користь. За твердженням позивачів, жодних рішень чи правочинів про передачу спірних гуртожитків від Мостищенського заводоуправління, тресту «Агропромбудіндустрія» або інших осіб до ТОВ «Агропромбудіндустрія» не існувало та не приймалося. 
Посилаючись на положення Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про власність», Закону України «Про господарські товариства», а також Господарського кодексу України, представник позивачів зазначила, що станом на момент прийняття оскаржуваного рішення право колективної власності могло виникнути лише за наявності передбачених законом підстав, зокрема внаслідок передачі майна засновниками чи учасниками товариства, набуття майна за цивільно-правовими угодами або з інших підстав, прямо передбачених законом. На її переконання, у даному випадку жодної з таких підстав не існувало, а відтак у ТОВ «Агропромбудіндустрія» не виникло права колективної власності на спірні гуртожитки. 
Також у позовній заяві зазначено, що рішення виконавчого комітету Горенської сільської ради про визнання права колективної власності було прийняте за відсутності документів, передбачених законодавством, зокрема Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Представник позивачів стверджує, що право колективної власності ТОВ «Агропромбудіндустрія» на гуртожитки було визнано виключно на підставі листа товариства від 21.09.2004 № 145 з проханням визнати за ним право колективної власності на гуртожитки за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . При цьому жодних документів, які б підтверджували наявність передбачених законом підстав для виникнення такого права, відповідачем, на думку позивачів, подано не було. Позивачі також вказували, що такі документи відсутні в матеріалах інвентаризаційних справ та архівних матеріалах, що стосуються прийняття спірного рішення. 
У зв`язку з цим представник позивачів вважає, що у Виконавчого комітету Горенської сільської ради були відсутні законні підстави для прийняття оскаржуваного рішення, а тому це рішення підлягає визнанню недійсним. Водночас, за доводами позову, оскільки свідоцтва про право власності є документами, що підтверджують уже існуюче право, а не породжують його, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого такі свідоцтва були видані, є підставою і для визнання недійсними самих свідоцтв. На думку позивачів, визнання недійсними документів, на підставі яких виникло та було зареєстроване право власності, тягне за собою припинення такого права. 
Окремо представник позивачів послалася на порушення прав та законних інтересів позивачів, як мешканців спірних гуртожитків. У позовній заяві зазначено, що вони працювали у Мостищенському заводоуправлінні та/або проживають і зареєстровані у спірних гуртожитках, що підтверджується картками прописки та відповідними відмітками у паспортах. Позивачі вказували, що вони є особами, на яких поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а тому мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках після передачі таких гуртожитків у власність відповідної територіальної громади. На думку представника позивачів, незаконне оформлення права власності на гуртожитки за ТОВ «Агропромбудіндустрія» позбавляє їх можливості реалізувати конституційне право на житло, зокрема шляхом подальшої приватизації кімнат у разі передачі гуртожитків у комунальну власність. 
Крім того, представник позивачів зазначила, що внаслідок оскаржуваного рішення та виданих свідоцтв ТОВ «Агропромбудіндустрія», вважаючи себе власником спірних гуртожитків, вимагає від них сплати орендної плати за проживання та вчиняє дії, спрямовані на виселення мешканців із займаних кімнат, у тому числі шляхом створення умов, що унеможливлюють проживання у приміщеннях, зокрема через систематичне відключення з 2019 року електропостачання, водопостачання та теплопостачання. На переконання позивачів, це свідчить про безпосереднє порушення їхніх житлових прав та законних інтересів. 
Також представник позивачів вказала, що у разі визнання недійсним оскаржуваного рішення та виданих на його підставі свідоцтв спірні гуртожитки, з огляду на відсутність належного власника після ліквідації тресту та припинення Мостищенського заводоуправління, фактично набудуть ознак безхазяйного нерухомого майна, що, на її думку, створить правові передумови для подальшого взяття такого майна на облік і передачі у комунальну власність територіальної громади, а відтак і для реалізації позивачами права на приватизацію займаних жилих приміщень.
На підставі викладеного, представник позивачів просить суд:
визнати недійсними рішення виконавчого комітету Горенської сільської ради №71/3 від 25.08.2004 про визнання належності і права колективної власності ТОВ "Агропромбудіндустрія" на гуртожитки за адресою: АДРЕСА_1 і № 20/2 та видані на підставі такого рішення свідоцтва про право власності на вказані гуртожитки від 23.09.2004 та від 31.08.2004 і припинити право власності ТОВ "Агропромбудіндустрія" на зазначене майно
та стягнути на користь Позивачів понесені судові витрати.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Усатова Д.Д. від 31 березня 2021 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

30 червня 2021 року до суду надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з доводами позову, представник відповідача голова ліквідаційної комісії ТОВ «Агропромбудіндустрія» Ополінський О.А. вказав, що є безпідставними та необгрунтованими належними доказами твердження позивачів, в особі свого представника, що оскаржуване рішення Горенської сільської ради від 25.08.2004р. №71/3 про визнання належності і права колективної власності ТОВ "Агропромбудіндустрія" на гуртожитки за адресою АДРЕСА_1 та 20/2 та видані на підставі такого рішення свідоцтв про право власності на вказані гуртожитки від 23.09.2004 та від 31.08.2004, є незаконними та порушують їх права на приватизацію цих гуртожитків.
Пояснює, що після створення у 1992 році членами колективу Мостищенського заводоуправління у кількості 175 його працівників товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромбудіндустрія", всі працівники Мостищенського заводоуправління на чолі з їх керівництвом, в зв`язку з його реорганізацією, були переведені на роботу до ТОВ "Агропромбудіндустрія". Також на баланс ТОВ "Агропромбудіндустрія" був переданий весь майновий комплекс, з включенням і цегляного заводу, який знаходився на балансі Мостищенського заводоуправління, в тому числі і вищезазначені гуртожитки, що зокрема підтверджується доказами згідно додатку. 
Вказує, що оформлення у 2004 році права власності на гуртожитки та видача відповідних свідоцтв здійснювалися на законних підставах і не лише на підставі листа товариства, а з урахуванням наявних документів та відомостей щодо належності спірного майна відповідачу. Також зазначав, що позивачі не довели порушення своїх прав, оскільки, на його думку не мають належних правових підстав для вселення та проживання у спірних гуртожитках - відсутні ордери на вселення в гуртожиток та договори найму (оренди) кімнат, фактично у них не проживають, а частина з них зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_3 , за якою знаходиться промисловий об`єкт, або вже зняті з реєстрації. 
Представник відповідача ТОВ "Агропромбудіндустрія" зазначає, що позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 зареєстровані (прописані) за адресою: АДРЕСА_3 (промисловий об`єкт).
Позивач ОСОБА_8 зареєстрована (прописана) за адресою: АДРЕСА_3 , (промисловий об`єкт). Знята з реєстрації місця проживання за даною адресою 23.01.2023 року за власною заявою. Це підтверджується листом Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області №5128 від 27.11.2023 року та Довідкою про реєстрацію місця проживання особи за період з 24.11.2007 року по 23.01.2023 року.
Позивач ОСОБА_11 мав реєстрацію місця проживання за адресою АДРЕСА_2 , але з 19.01.2024 року він знятий з реєстрації місця проживання за цією адресою. Це підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2024/000633381 від 19.01.2024 року.
Позивач ОСОБА_4 мала реєстрацію місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , але з 19.01.2024 року вона знята з реєстрації місця проживання за цією адресою. Це підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2024/0006335341 від 19.01.2024 року.
Крім того, представник відповідача ТОВ "Агропромбудіндустрія" вказує, що на позивачів не поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а тому у них відсутнє право на приватизацію кімнат у спірних гуртожитках. 
Також зазначив про об`єктивну неможливість надати відповідачем ряд документів в оригіналі чи навіть в копіях. В липні 2002 року було вбито директора товариства «Агропромбудіндустрія». Тоді, як і зараз, також була спроба незаконно заволодіти майном товариства. Постановою міліції по цій справі було здійснено виїмку статутних та фінансових документів товариства. В переліку вилучених документів зазначені всі протоколи зборів учасників товариства, установчі документи та Рішення Об`єднаня «Агропромбудіндустрія», до складу якого входило Мостищенське заводоуправління, про створення на базі Мостищенського заводоуправління товариства з обмеженою відповідальністю.
Тому рішення про реорганізацію Мостищенського заводоуправління приймалось і об`єднанням «Агропромбудіндустрія», але відповідач не може надати це рішення, оскільки його вилучили працівники міліції на підставі постанови про вилучення документів. Вилучені документи не повертались.
Отже, представник відповідача ТОВ «Агропромбудіндустрія» проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та недоведеність. Зазначав, що ТОВ «Агропромбудіндустрія» створене на базі Мостищенського заводоуправління, є його правонаступником, а спірні гуртожитки у процесі реорганізації були передані разом з майновим комплексом Товариству та з 1992 року перебували у його власності. 
У зв`язку з наведеним просив у задоволенні позову відмовити повністю.

07 липня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив. Додатково представник позивачів заперечувала доводи ТОВ «Агропромбудіндустрія» та зазначила, що Товариство не надало належних, допустимих і достовірних доказів свого правонаступництва після Мостищенського заводоуправління та набуття права власності на спірні гуртожитки. Зазначала, що рішення про реорганізацію заводоуправління могло бути прийняте лише уповноваженим власником, яким є Київський облагробуд,тоді як поданий відповідачем наказ від 02.11.1992 за №1-к та інші копії документів, на думку позивачів, не підтверджують правонаступництва, не містять необхідних реквізитів або не дають можливості ідентифікувати передане майно. Також представник позивачів наголошувала, що відповідач не спростував основного доводу позову про відсутність документів, які мали бути подані до виконавчого комітету для прийняття рішення від 25.08.2004 та оформлення права колективної власності на гуртожитки, а з матеріалів інвентаризаційних справ убачається, що таке право було оформлено лише на підставі листа товариства без належних правовстановлювальних документів. У зв`язку з цим представник позивачів вважає заперечення відповідача необґрунтованими та просила позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 липня 2021 року закрито підготоче засідання та призначено справу до розгдяду. 
Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. №314 від 09.09.2021 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/4021/21 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 09.09.2021 року у зв`язку з припиннням повноважень головуючого судді Усатова Д.Д. вказану справу передано на розгляд судді Волчко А.Я.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 13 вересня 2021 року суддя Волчко А.Я. прийняв до розгляду цивільну справу № 369/4021/21 та призначив підготовче засідання у даній справі. 
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.Я. від 27 вересня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

06 грудня 2022року також представник відповідача ТОВ «Агропромбудіндустрія» подав заяву про застосування судом позовної давності у даній справі.
22 лютого 2023 року до суду надійшли письмові поясенння ТОВ «Агропромбудіндустрія».

У судовому засіданні 24 лютого 2023 року протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивачів про заміну відповідача Виконавчого комітету Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на Гостомельську селищну раду Бучанського району Київської області.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 05.06.2023 року заяву представника позивача  ОСОБА_7 - адвоката Грицаєнко Олени Павлівни про забезпечення позову у даній справі – задоволено:
заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "Агропромбудіндустрія" (ідентифікаційний код юридичної особи: 13728565) здійснювати дії, спрямовані на зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) позивачів;
заборонено органам реєстрації місця проживання проводити зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) позивачів.

У судовому засіданні 06 червня 2023 року протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивачів про залучення до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Гостомельську селищну військову адміністрацію Бучанського району Київської області.
Представник третьої особи Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області подав до суду письмові пояснення, в яких просить позовні вимоги позивачів задовольнити.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 31.07.2023 року заяву представника позивачів - адвоката Грицаєнко Олени Павлівни про забезпечення позову у даній справі – задоволено:
накладено арешт на наступні об`єкти нерухомого майна - гуртожитки № 20/1 та АДРЕСА_2 , що належать на праві колективної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Агропромбудіндустрія" (ЄДРПОУ: 13728565) до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі № 369/4021/21.
заборонено суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно та державним реєстраторам прав на нерухоме майно в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна - гуртожитків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , що належать на праві колективної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Агропромбудіндустрія" (ЄДРПОУ: 13728565), крім виконання судового рішення про накладення арешту.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутньої Н.О. №404 від 17.03.2025 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/4021/21 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 17.03.2025 року у зв`язку з прпиненням повноважень головуючого судді Волчка А.Я. вказану справу передано на розгляд судді Пінкевич Н.С.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 24.03.2025 року суддя Пінкевич Н.С. прийняла до розгляду цивільну справу в порядку загального позовного провадження та призначила підготовче засідання у даній справі. 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 15.07.2025 року  закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та представник позивачів адвокат Грицаєнко О.П. позов підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Позивачі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в судове засідання не з`явились. Про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином.
В судовому засіданні представники відповідача ТОВ "Агропромбудіндустрія": голова ліквідаційної комісії відповідача Ополінський О.А. та адвокат Мєстєчкіна О.І. проти позову заперечували з підстав його необґрунтованості та просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Представник відповідача Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області в судове засідання не з`явився, хоча відповідач про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином.
Представник третьої особи Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області в судове засідання не з`явився, хоча третя особа про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у їх сукупності, суд установив такі обставини.
Предметом спору у даній справі є рішення Виконавчого комітету Горенської сільської ради від 25.08.2004 № 71/3 про визнання належності та права колективної власності ТОВ «Агропромбудіндустрія» на гуртожитки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та 20/2, а також видані на його підставі свідоцтва про право власності на зазначені гуртожитки за ТОВ «Агропромбудіндустрія», зареєстровані 21.12.2004 Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації. Саме вказані рішення та свідоцтва позивачі просять визнати недійсними, одночасно заявляючи вимогу про припинення права власності ТОВ «Агропромбудіндустрія» на спірні об`єкти (т. 1 а.с. 27, 34, 37, 45, 47). 
Судом встановлено, що позивачі, обґрунтовуючи позов, посилалися на те, що вони зареєстровані і проживали у спірних гуртожитках, а незаконне, на їхню думку, оформлення права власності за ТОВ «Агропромбудіндустрія» на ці гуртожитки, позбавило їх можливості реалізувати право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках. На підтвердження таких доводів у позовній заяві містяться посилання, зокрема, на картки прописки, відомості про реєстрацію у паспортах, а також листи органів державної влади та місцевого самоврядування від 2019 року щодо порушених мешканцями питань, пов`язаних із користуванням гуртожитками. 
Як убачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами, спірні гуртожитки були збудовані у 1964 та 1975 роках, а в минулому пов`язувалися з діяльністю Мостищенського цегельного заводу та Мостищенського заводоуправління. Разом з тим, предметом безпосереднього судового розгляду у цій справі є не встановлення первісного історичного титулу на спірні будівлі, а наявність чи відсутність порушення цивільних прав та інтересів саме позивачів оскаржуваним рішенням 2004 року та виданими на його підставі свідоцтвами ТОВ "Агропромбудіндустрія".
Судом встановлено, що 29.11.1991 було укладено установчий договір про створення Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромбудіндустрія" з місцем розташування в АДРЕСА_4 (т. 1 а.с. 67-73). 
Засновниками та учасниками ТОВ "Агропромбудіндустрія" виступили фізичні особи згідно переліку у кількості 175 осіб, зазначеному у статуті ТОВ "Агропромбудіндустрія", прийнятому на загальних зборах його засновниками.
В тому числі серед учасників Товариства вказані позивачі у даній справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 80).
Згідно з витягом з ЄДРПОУ Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромбудіндустрія» зареєстровано 20.07.1992 року, а з 29.10.2009 року знаходиться в стані припинення (т. 3 а.с. 109-116). 
Представник відповідача ТОВ "Агропромбудіндустрія" в процесі розгляду справи стверджував, що керівництво Мостищенського заводоуправління стало засновниками ТОВ "Агропромбудіндустрія", з посиланням на Установчий договір товариства, а відповідно до статуту товариства до учасників товариства приєднались всі працівники Мостищенського заводоуправління.
Дане посилання представника відповідача підтверджується дослідженими судом вищезазначеними доказами, Статутом товариства, а також Установчим договором про створення Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромбудіндустрія» від 29.11.1991 року, в преамбулі якого зазначено, що учасники даного договору: 1. ОСОБА_12 – директор, 2. ОСОБА_13 – гол. інженер, 3. ОСОБА_14 – нач. ПЦО, 4. ОСОБА_15 – нач. цеха, 5. ОСОБА_16 – гол. технолог і працівники заводоуправління названі в подальшому «Учасники», домовились створити Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромбудіндустрія» назване в подальшому «Товариство» виробництва будівельних матеріалів (т. 1 а.с. 67).
В матеріалах справи знаходиться копія наказу №1-к від 02.11.1992 року директора ТОВ "Агропромбудіндустрія" ОСОБА_12 «Про перетворення Мостищенського з/у в товариство з обмеженою відповідальністю "Агропромбудіндустрія". В даному наказі зокрема зазначено, що у відповідності з рішенням загальних зборів працівників Мостищенського заводоуправління від 02 листопада 1992 року (протокол №1), а також на підставі Закону України «Про державні підприємства» і для забезпечення більш повної господарської і економічної самостійності підприємства з 1 листопада 1992 року перетворити – створити замість Мостищенського заводоуправління товариство з обмеженою відповідальністю "Агропромбудіндустрія". В третьому пункті даного наказу також зазначено, що відділу кадрів внести в трудові книжки працівників записи про перетворення заводоуправління в товариство з обмеженою відповідальністю (т. 1 а.с. 173). 
Підтвердженням виконання даного пункту наказу є записи в трудових книжках колишніх працівників Мостищенського заводоуправління, копії яких знаходяться в матеріалах справи, від 01.11.1992 р. про те, що Мостищенське заводоуправління реорганізовано в товариство з обмеженою відповідальністю "Агропромбудіндустрія" (т. 1 а.с.175,176). 
В матеріалах справи також знаходиться затверджений директором Мостищенського заводоуправління ОСОБА_12 за 1992 рік перелік будівель переданих Мостищенським заводоуправлінням товариству з обмеженою відповідальністю "Агропромбудіндустрія" в АДРЕСА_3 при реорганізації Мостищенського заводоуправління за підписом головного бухгалтера Н.П. Шрамко. В даному переліку серед інших будівель значаться і два гуртожитки (т. 1 а.с.174).
Згідно дублікату свідоцтва про право власності від 22.06.2006, виданого виконкомом Горенської сільської ради замість втраченого свідоцтва на право власності від 15.10.2002, виданого на підставі рішення виконкому Горенської сільської ради від 21.06.2002 №29/5, ТОВ «Агропромбудіндустрія» є власником на праві колективної власності, майнового комплексу з переліком будівель та споруд, в тому числі нежитлових будівель та цегляного заводу, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 177).
Даний правовстановлювальний документ підтверджує, що крім спірних гуртожитків товариству з обмеженою відповідальністю «Агропромбудіндустрія» Мостищенським заводоуправлінням був переданий цілий майновий комплекс, право колективної власності на який у 2002 році було оформлене за ТОВ «Агропромбудіндустрія».
При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, що Мостищенське заводоуправління, або будь-які інші особи, зокрема Київський облагробуд, оскаржували правомірність передачі будівель відповідачу товариству з обмеженою відповідальністю «Агропромбудіндустрія» та наступним оформленням за товариством колективної форми власності. 
Суд критично оцінює доводи представника позивачів та подані ним документи в частині заперечення титулу права власності ТОВ «Агропромбудіндустрія» на спірні гуртожитки, оскільки такі доводи не ґрунтуються на належних, допустимих і достатніх доказах у розумінні статей 76–80 ЦПК України та фактично зводяться до припущень про іншу юридичну долю спірного майна без належного підтвердження цього документами, які прямо стосуються відповідача та спірних об`єктів нерухомості. 
Подані позивачами копії листа Генеральної прокуратури України, листа корпорації «Украгропромбуд», рішення арбітражного суду, а також акта передачі майна тресту «Агропромбудіндустрія» орендно-кооперативному об`єднанню «Агропромбудіндустрія» не можуть бути покладені судом в основу висновку про відсутність у відповідача права власності на спірні гуртожитки, оскільки зазначені документи стосуються інших юридичних осіб і самі по собі не підтверджують ні переходу спірних гуртожитків до таких осіб, ні вибуття цього майна з володіння чи титулу ТОВ «Агропромбудіндустрія». Сам факт існування тресту, об`єднання чи інших споріднених за назвою суб`єктів не є доказом тотожності цих юридичних осіб відповідачу у справі та не доводить правонаступництва чи переходу саме спірного нерухомого майна. 
Посилання представника позивачів на статутні положення Київського спеціалізованого тресту «Агропромбудіндустрія» суд також вважає вибірковими та такими, що не враховують правової природи господарського об`єднання і самостійності підприємств, які входили до його складу. Відповідно до статті 27 Закону України «Про власність» у редакції, чинній на той час, об`єктом права власності господарського об`єднання було майно, добровільно передане йому підприємствами та організаціями, а до складу об`єктів права власності такого об`єднання не входило майно членів цього об`єднання. Отже, сама участь Мостищенського заводоуправління у тресті не означала автоматичного переходу до тресту усього належного йому майна, у тому числі спірних гуртожитків, без окремо встановленої та належно оформленої правової підстави. 
Так само суд відхиляє доводи позивачів у тій частині, в якій вони фактично ототожнюють наявність документів про діяльність, ліквідацію чи передачу майна між трестом, об`єднанням або іншими суб`єктами з відсутністю у відповідача законного титулу на спірні гуртожитки. Такий підхід не відповідає ані нормам матеріального права, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, ані загальним засадам доказування, оскільки для спростування титулу права власності недостатньо вказати на існування інших юридичних осіб чи наявність між ними певних майнових відносин — необхідно довести, що саме спірні гуртожитки були передані іншому суб`єкту або не могли перейти до відповідача в установленому законом порядку. Належних доказів цього позивачі суду не надали. 
Відповідно до статті 34 Закону України «Про підприємства в Україні» у редакції, чинній на час відповідних правовідносин, при перетворенні одного підприємства в інше до новоутвореного підприємства переходять усі майнові права та обов`язки попереднього підприємства. Закон України «Про господарські товариства» у свою чергу передбачав, що товариство є власником майна, переданого йому засновниками та учасниками у власність, а також іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом (ст. 12 Закону). Отже, саме позивачі мали довести відсутність передання спірних гуртожитків відповідачу в порядку реорганізації або на іншій законній підставі, а не обмежуватися загальними твердженнями про сумнівність правового статусу відповідача. Такий обов`язок доказування ними не виконано.
Суд також бере до уваги, що Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, чинне на момент оформлення спірного права власності, прямо передбачало можливість оформлення права власності юридичним особам, які у разі ліквідації чи реорганізації підприємства, об`єднання або організації отримали у власність у встановленому законодавством порядку нерухоме майно такого суб`єкта. Тому самі по собі доводи представника позивачів про нібито відсутність правових підстав для оформлення права власності за відповідачем є юридично неспроможними без доведення того, що жодної реорганізації, жодного передання майна або жодної іншої законної підстави набуття права у відповідача не існувало. Таких доказів суду не подано. 
За наведених обставин суд доходить висновку, що доводи представника позивачів про безпідставність набуття ТОВ «Агропромбудіндустрія» права власності на спірні гуртожитки не лише не підтверджені належними доказами, а й побудовані на неправильному ототожненні різних юридичних осіб, вибірковому тлумаченні окремих документів та фактичному ігноруванні норм законодавства, чинного на момент виникнення та оформлення спірних правовідносин. Тому такі доводи і подані на їх підтвердження документи суд відхиляє як безпідставні та юридично необґрунтовані. 
Суд, оцінюючи правомірність передачі майнового комплексу, в тому числі спірних гуртожитків Мостищенським заводоуправлінням у 1992 році новоствореному товариству з обмеженою відповідальністю «Агропромбудіндустрія», враховує і ту обставину, що статутні документи та документи фінансово-господарської діяльності ТОВ «Агропромбудіндустрія» були вилучені у товариства у 2002-2003 роках слідчим органом на підставі Постанови про виїмку від 26.07.2002 заступника начальника СВ Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області Свистуна В.В. Вилучення цих документів підтверджується: Протоколом виїмки від 24.07.2002, в якому зокрема вказано про виїмку протоколів загальних зборів колективу; актом огляду та вилучення від 23.01.2003р., в якому зокрема зазначено про вилучення рішення об`єднання «Агропромбудіндустрія» про створення на базі Мостищенського заводоуправління товариства з обмеженою відповідальністю; актами огляду та вилучення за 2002 та 2003 роки; протоколами огляду та вилучення від 28.10.2002р. та від 21.08.08р. (т. 1 а.с. 178-182).
Відсутність у відповідача ТОВ «Агропромбудіндустрія» оригіналів вилучених документів не може автоматично тлумачитися проти нього, оскільки суд оцінює всі наявні докази у сукупності, а позивачі не надали доказів, що вилучені документи спростовують правонаступництво або передачу майна.
Доводи позивачів про те, що оскаржуване рішення виконкому Горенської сільської ради №71/3 від 25.08.2004 було прийняте виключно на підставі листа Товариства від 21.09.2004 за №145, суд відхиляє, оскільки матеріали справи в їх сукупності свідчать про наявність документального підтвердження правового зв`язку Товариства із майновим комплексом Мостищенського заводоуправління, а відсутність у матеріалах справи окремих документів, які могли подаватися у 2004 році до виконкому, сама по собі не доводить незаконності набуття відповідачем ТОВ "Агропромбудіндустрія" права власності на спірні гуртожитки.
Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно від 24.03.2021 за адресами: АДРЕСА_1 та будинок 20/2 розташовані гуртожитки, право власності на які зареєстровано 21.12.2004 за ТОВ "Агропромбудіндустрія" на підставі свідоцтва про право власності від 23.09.2004 видані виконкомом Горенської сільської ради на підставі рішення № 71/3 від 25.08.2004 на праві колективної форми власності. 
Судом встановлено, що в КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» наявні матеріали інвентаризаційних справ на спірні гуртожитки, за номерами 1282 та 1281, місцезнаходження яких зазначено за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , копії яких містяться в матеріалах даної справи (т.1 а.с. 30-40). 
Згідно досліджених судом копій паспортів позивачів та витягів з реєстру територіальної громади в них містяться відомості про їх реєстрацію за адресою: АДРЕСА_3 , позивача ОСОБА_2 , з 17.12.1996р 11.02.2000р., ОСОБА_7 , з 11.11.2000р, ОСОБА_9 , з 14.06.2005р. ОСОБА_10 , з 08.09.2000р., ОСОБА_3 , з 20.06.2001р., ОСОБА_1 , з 22.01.1992р. Позивач ОСОБА_11 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , з 20.10.2005р., позивач ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 30.08.2005р. (т. 1 а.с. 105-129). 
Згідно з доводів представника ТОВ «Агропромбудіндустрія» за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрований тільки промисловий об`єкт, а не гуртожиток. Представник позивачів також з цим погоджувався, але пояснювала, що за адресою промислового об`єкта по АДРЕСА_3 раніше знаходились і гуртожитки. 
Проте, наявністю трьох окремих інвентаризаційних справ БТІ на промисловий об`єкт по АДРЕСА_3 (справа №1256), на гуртожиток по АДРЕСА_1 (справа №1282) та на гуртожиток по АДРЕСА_2 (справа №1281) підтверджують факт того, що промисловий об`єкт та гуртожитки не мали спільної адреси.
Так, в інвентаризаційній справі №1256 по АДРЕСА_3 наявний перелік об`єктів, серед яких відсутні гуртожитки.
Отже, в матеріалах справи відсутні належні докази, про те, що за адресою реєстрації позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 - АДРЕСА_3 , на час реєстрації місця проживання були розташовані спірні гуртожитки.
На підставі встановлених обставин справи суд приходить до висновку, що спірні гуртожитки призначені для тимчасового проживання у зв`язку з роботою у їх власника ТОВ «Агропромбудіндустрія», що було підставою реєстрації (прописки) позивачів у спірних гуртожитках. 
Також встановлено, що позивачі вже тривалий час в ТОВ «Агропромбудіндустрія» не працюють та в спірних гуртожитках не проживають, що ними в судовому засіданні не заперечувалось.
Крім того, з актів депутата Бучанської районної ради від від 30.06.2023 р та 17.05.2025 р. також вбачається, що жоден з позивачів в спірних гуртожитках не проживає. 
Судом також установлено, що згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.05.2025 та від 04.07.2025, які містяться в матеріалах справи, позивачі ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_2 мають у власності житло, а саме за ними зареєстровано право власності на квартири та житлові будинки. З огляду на це суд враховує, що відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» дія цього Закону поширюється на громадян, які, зокрема, не мають власного житла, на правових підставах вселені у гуртожиток та фактично проживають у ньому протягом тривалого часу, а стаття 4 цього Закону пов`язує право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках саме з громадянами, на яких поширюється дія зазначеного Закону. Отже, зазначене є підставою для висновку, що такі позивачі не відповідають одній із обов`язкових умов, за яких на особу поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а відтак не довели наявності у них права на приватизацію жилих приміщень у спірних гуртожитках. 
Таким чином, суд виходить з того, що реєстрація місця проживання позивачів у спірних гуртожитках була похідною від їх перебування у трудових відносинах із ТОВ «Агропромбудіндустрія» та не створювала самостійного речового чи житлового права на відповідні приміщення. Після припинення таких трудових відносин при відсутності договорів оренди житла сама по собі реєстрація місця проживання не підтверджує наявності у позивачів права користування жилими приміщеннями або права на їх приватизацію. Згідно з частиною четвертою статті 1 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання (перебування) не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом, у тому числі права не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання та/або права користування житлом.

Відповідно до статті 129 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Згідно з пунктом 8 статті 1-1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» користування жилим приміщенням у гуртожитку на правових підставах виникає на підставі договору найму жилого приміщення, укладеного на підставі такого спеціального ордера, або на підставі договору оренди житла у випадках, визначених законом. При цьому відповідно до частини першої статті 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі, а пункти 6, 7 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2018 № 498, також передбачають, що ордер є єдиним документом, який підтверджує право вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Отже, право на користування жилим приміщенням у гуртожитку та, відповідно, можливість реалізації передбачених законом житлових прав, у тому числі тих, на які посилаються позивачі, пов`язуються не із самим лише фактом проживання чи реєстрації місця проживання, а з наявністю належної правової підстави для вселення і проживання, визначеної законом. Водночас стаття 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» поширює його дію лише на громадян, які на правових підставах вселені у гуртожиток та фактично проживають у ньому протягом тривалого часу, і не поширює її на осіб, які мешкають у гуртожитку без правових підстав, визначених цим Законом.
Отже, суд, застосовуючи положення Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Житлового кодексу Української РСР та постанови Кабінету Міністрів України від 20.06.2018 № 498 «Про затвердження Примірного положення про користування гуртожитками», виходить з того, що саме по собі оспорювання права власності на гуртожитки не породжує у позивачів права на приватизацію кімнат у них, оскільки таке право можливе лише за наявності законних підстав для вселення та проживання. Разом з тим належних доказів на підтвердження наявності у позивачів ордерів на вселення, письмових договорів найму чи оренди, фактичного проживання та належної оплати за проживання і комунальні послуги матеріали справи не містять.
Вказані обставини узгоджуються зі змістом листа Департаменту житлово-комунального господарства та енергоефективності Київської обласної державної адміністрації від 29.08.2019, адресованого ОСОБА_2 , у якому зазначено, що спірний гуртожиток по АДРЕСА_2 є об`єктом права приватної власності ТОВ «Агропромбудіндустрія», а користування жилою площею у гуртожитках, включених до статутних капіталів господарських товариств, має здійснюватися на підставі ордера та договору найму жилого приміщення або на підставі договору оренди житла. За результатами виїзного розгляду звернення мешканців установлено, що мешканці користувалися жилою площею без укладених з власником договорів, оплату за проживання не здійснювали, а після укладення мешканцями договорів оренди (найму) житла та внесення відповідної оплати ТОВ «Агропромбудіндустрія» виконало роботи щодо підключення кімнат до електропостачання. Окремо у листі зазначено, що кімната ОСОБА_2 не була підключена у зв`язку з її відмовою укласти договірні відносини з товариством (т.1 а.с.142). 
Отже, із змісту вказаного листа Київської обласної державної адміністрації, на який самі ж позивачі посилалися у справі, не вбачається підтвердження факту порушення їхніх прав саме оспорюваним рішенням Виконавчого комітету Горенської сільської ради чи виданими на його підставі свідоцтвами про право власності. Навпаки, із цього документа вбачається, що питання припинення електропостачання та подальшого підключення кімнат було поставлено у залежність від належного оформлення мешканцями правових підстав користування жилими приміщеннями та виконання ними обов`язків щодо оплати проживання і житлово-комунальних послуг. 
Судом встановлено, що наявним у матеріалах справи рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.11.2016 у справі № 369/14054/15-ц, про визнання незаконними дій органів місцевого самоврядування та визнання права на приватизацію кімнат у спірних гуртожитках, було відмовлено у задоволенні позову ряду фізичних осіб, зокрема і ОСОБА_2 , яка є також позивачем у даному провадженні ( т. 2 а.с. 88-93).
Разом з тим, право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках за Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» виникає не саме по собі, а за наявності визначених законом передумов, зокрема щодо правомірного користування житловим приміщенням у гуртожитку, а також після передачі відповідного гуртожитку у власність територіальної громади у випадках, передбачених цим Законом. Це випливає зі статей 1, 1-1, 4 зазначеного Закону. 
Саме такий підхід відображено і в практиці Верховного Суду. Так, в постанові Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 591/1240/18, наведено правовий висновок, згідно з яким, право мешканців гуртожитків на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках має похідний характер і виникає лише після передачі гуртожитків у власність відповідної територіальної громади.
Вказаний висновок також викладений у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 264/7504/15-ц (провадження № 61-34679св18), від 21 травня 2020 року у справі № 401/3644/16-ц (провадження № 61-10132св18).
А відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передача гуртожитків у власність територіальних громад здійснюється на добровільних (договірних) умовах. 
Посилання представника позивачів на те, що у разі задоволення позову спірні гуртожитки можуть у майбутньому набути ознак безхазяйного нерухомого майна, бути передані у комунальну власність територіальної громади, а відтак створяться передумови для приватизації позивачами жилих приміщень, суд оцінює як припущення, що не ґрунтується на безпосередньому предметі цього спору та не свідчить про належність обраного способу захисту. За змістом статті 335 ЦК України передача безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність здійснюється виключно у спеціальній процедурі та за окремим зверненням уповноваженого органу територіальної громади, а Верховний Суд у своїй практиці виходить із того, що судове рішення має безпосередньо вирішувати спірне право, а не створювати лише можливі передумови для виникнення інших правовідносин у майбутньому. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22 наголосила, що спосіб захисту має прямо вирішувати юридичну долю майна у спосіб, передбачений законом, тобто не може зводитися лише до створення передумов для можливого виникнення інших правовідносин у майбутньому.
З аналізу статті 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» убачається, що передача гуртожитку у власність територіальної громади сама по собі не породжує автоматичного права на приватизацію його приміщень, оскільки після прийняття такого гуртожитку у комунальну власність саме відповідна місцева рада вирішує питання про його подальше використання. Закон не зобов`язує орган місцевого самоврядування в усіх випадках приймати рішення саме про приватизацію жилих приміщень, а передбачає також можливість надання гуртожитку статусу соціального житла, його перепрофілювання чи знесення із забезпеченням законних мешканців іншим житлом у передбачених законом випадках. Тому твердження про те, що можливий перехід спірних гуртожитків у комунальну власність неминуче призведе до виникнення у позивачів права на приватизацію кімнат, не ґрунтується на законі.
Отже, навіть припущення представника позивачів про можливе набуття спірними гуртожитками у майбутньому ознак безхазяйного нерухомого майна саме по собі не створює для позивачів жодного наявного та підлягаючого судовому захисту права у межах цього спору, оскільки питання взяття майна на облік як безхазяйного, звернення до суду із заявою про передачу його у комунальну власність та подальше вирішення питання про приватизацію жилих приміщень належать до інших, окремих правовідносин, учасниками яких у першу чергу є орган місцевого самоврядування та уповноважені органи державної реєстрації. 
Крім того, відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» дія цього Закону поширюється на громадян, які, зокрема, на правових підставах вселені у гуртожиток та фактично проживають у ньому протягом тривалого часу, а за статтею 4 цього Закону мешканці гуртожитку набувають право на приватизацію жилих приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади. Отже, право на приватизацію в цьому випадку є похідним та залежить не лише від майбутнього можливого статусу гуртожитку, а й від наявності у конкретних осіб усіх передбачених законом передумов. 
За таких обставин заявлені позивачами вимоги про визнання недійсним рішення, свідоцтв та припинення права власності відповідача не є передбаченим законом способом безпосереднього захисту права позивачів на приватизацію житла, оскільки навіть у разі їх задоволення це саме по собі не призведе до виникнення у позивачів права на приватизацію кімнат у спірних гуртожитках та не відновить таке право судовим рішенням у цій справі. Відтак наведені представником позивачів посилання фактично зводяться до припущення про можливість настання в майбутньому інших юридичних наслідків у межах інших правовідносин, що не свідчить про належність та ефективність обраного способу захисту у розумінні статей 15, 16 ЦК України. 
Суд також бере до уваги, що сторона позивачів наполягала на відсутності у ТОВ «Агропромбудіндустрія» належних доказів правонаступництва після Мостищенського заводоуправління та зазначала, що товариство не спростувало доводів позову про відсутність документів, які мали бути подані до виконавчого комітету для прийняття рішення від 25.08.2004 та оформлення права колективної власності на гуртожитки. Разом із тим ці доводи, навіть у разі їх прийняття судом, самі по собі не свідчать про порушення оспорюваним рішенням індивідуально визначених прав та інтересів саме позивачів, які підлягають захисту в межах обраного ними способу. 
Таким чином, за результатами дослідження та оцінки поданих сторонами доказів суд дійшов висновку, що позивачами не доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявності у них порушеного права чи законного інтересу, який виник саме внаслідок прийняття Виконавчим комітетом Горенської сільської ради рішення від 25.08.2004 № 71/3 та видачі на його підставі свідоцтв про право власності на спірні гуртожитки. Матеріали справи не містять доказів того, що оспорювані рішення та свідоцтва безпосередньо позбавили позивачів заявленого ними права на приватизацію жилих приміщень у цих гуртожитках.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права або інтересу, однак такий захист надається саме у разі порушення, невизнання або оспорювання права чи інтересу, а застосований судом спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту права, характеру його порушення та здатний це право реально відновити. Аналогічно за змістом статей 4, 5 ЦПК України суд захищає права, свободи та інтереси у спосіб, визначений законом або договором, а за правилами статей 12, 13, 81 ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам, а обрання неефективного способу захисту є самостійною підставою для відмови в позові. Такий підхід відображений, зокрема, у правових позиціях, узагальнених Верховним Судом, а також у подальшій практиці суду касаційної інстанції. (Постанови Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18).
За таких обставин суд доходить висновку, що заявлений позивачами спосіб захисту не є таким, що призводить до відновлення або захисту їхніх прав у спірних правовідносинах, а тому самі по собі доводи щодо можливих недоліків у підставах оформлення права власності ТОВ «Агропромбудіндустрія» на гуртожитки не є достатніми для задоволення позову за відсутності доведеного порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивачів. Тому в задоволенні позову необхідно відмовити.
Щодо поданої представником відповідача ТОВ «Агропромбудіндустрія» заяви про застосування судом позовної давності у даній справі, суд зазначає, що з огляду на відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності порушеного права та неефективності обраного способу захисту, питання застосування наслідків спливу позовної давності не є самостійною підставою для вирішення спору та не впливає на висновок суду. Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Великої Плати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц.
Суд також зазначає, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини обов`язок національного суду наводити мотиви рішення не означає необхідності надавати окрему та вичерпну відповідь на кожен аргумент сторін, якщо такі доводи не є визначальними для вирішення спору. Такий правовий підхід послідовно відображений у рішеннях ЄСПЛ у справах «Ruiz Torija v. Spain», «Pronina v. Ukraine», «Seryavin and Others v. Ukraine». Отже, суд у цьому рішенні навів мотиви щодо тих обставин і заперечень сторін, які є юридично значимими для вирішення даної справи по суті.
На підставі викладеного та встановлених обставин справи суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог позивачів в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, 

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 до  Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромбудіндустрія", третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Гостомельська селищна військова адміністрація Бучанського району Київської області, про визнання недійсним рішення та свідоцтв про право власності, припинення права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 08 липня 2026 року.

Суддя     Наталія ПІНКЕВИЧ