Справа № 489/2743/26 
Номер провадження 2/489/1925/26 

РІШЕННЯ
Іменем України

07 вересня 2026 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого судді Кокорєва В. В.,
за участі секретаря судового засідання Ковальова С. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Інгульського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» (далі - позивач або ОКП «Миколаївоблтеплоенерго») до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення боргу за спожиті послуги з централізованого опалення, трьох відсотків річних, інфляційних втрат
встановив
Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача 11369,44 грн. - суми боргу за послуги з централізованого опалення; 2,77 грн. - суми, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції; 0,53 грн. - три відсотки річних; судовий збір. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що позивач здійснював постачання теплової енергії до квартири по АДРЕСА_1 , що підтверджується нарядами на підключення опалення до будинку на початку опалювальних сезонів. Свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення позивач виконував в повному обсязі та належним чином, але відповідачем оплата своєчасно та в повному обсязі не проводилась. Відповідач був власником квартири АДРЕСА_2 в заявлений період.
Від відповідача надійшов відзив, в якому вказав, що він не має у своїй власності квартири АДРЕСА_2 . Окрім того, немає жодного відношення до квартири в будинку АДРЕСА_3 . Отже відповідач не зареєстрований та фактично не проживає за вказаними адресами, а тому є неналежним відповідачем. 
Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вказав, що власником квартири АДРЕСА_2 з 07.11.2013 була саме ОСОБА_1 . Проте, надалі, з 30.08.2023 право власності на вказану квартиру перейшло до ОСОБА_2 . Таким чином, у період з 07.11.2013 по 30.08.2023 зазначена квартира перебувала у власності відповідача та останній повинен був сплачувати комунальні послуги як фактичний власник.
Від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому вказав, що відповідача є власником зовсім іншого за юридичним статусом та ідентифікацією об`єкта, а саме: "житлового приміщення блоку №720-721". Юридичні поняття "окрема квартира" та житлове приміщення блоку " мають принципово різний правовий режим, різні технічні характеристики і різну опалювальну площу. Отже, позивачем пред`явлено вимогу щодо стягнення боргу за об`єктом нерухомості, який юридично та фактично відповідачу не належить. Оскільки позивач у своїх розрахунках оперує помилковим об`єктом "квартира АДРЕСА_4 ", наданий ним розрахунок суми заборгованості є арифметично та юридично безпідставним, адже базовий показник взято без урахування реальних даних, зазначених в реєстрі. Надання розрахунків на "квартиру АДРЕСА_4 " не може свідчити про надання послуг у "блок 720-721". Відповідачу на праві власності належить "житлове приміщення блоку №720-721", а не "квартира АДРЕСА_4 ", за якою позивач самостійно веде облік особового рахунку. Окрім того, позивач стверджує, що оскільки ТОВ "Ніконджитбудсервіс" не передавало покази по вузлу обліку №502024.01, нарахування на "квартиру АДРЕСА_4 " здійснювалися за розрахунковим методом. Позивач не обґрунтовує, яке відношення ТОВ "Ніконджитбудсервіс" має до будинку, де розташоване майно відповідача. . Наявні в матеріалах справи звіти щодо лічильників теплопостачання сформовані та подавалися від імені БКСН " ІНФОРМАЦІЯ_1 " а не "Ніконджитбудсервіс". Також вказує, що позивач здійснював нарахування абонплати за особовим рахунком, відкритим на квартиру АДРЕСА_4 , яке не належить відповідачу. Позивач не надав суду жодного договору, який би укладався щодо "житлового приміщення блоку №720-721". Оскільки абонентський облік за фактичною адресою відповідача не вівся, витрати на його обслуговування є вигаданими. 
Представник позивача подав заяву, якою позов підтримав та просив його задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала відзив, яким позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. 
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Постановою Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11, провадження № 61-175сво21, роз`яснено, що при ухваленні рішення суду, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це відповідає вимогам ЦПК України і не є порушенням прав сторін.
Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.
Як слідує з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер витягу 451475821 від 11.11.2025) право власності на нерухоме майно - житлове приміщення блоку АДРЕСА_5 було зареєстровано за відповідачем у період з 07.11.2013 по 30.08.2023. Наразі власником квартири АДРЕСА_5 є ОСОБА_2 (з 30.08.2023).
Позивач здійснював постачання теплової енергії до вищевказаного об`єкту нерухомості в опалювальних сезонах 2021-2023 р.р., що підтверджується копіями нарядів на підключення опалення до будинку на початку опалювальних сезонів.
Відповідно до наданого представником позивача розрахунку за період з 01.11.2021 по 31.08.2023 відповідачу нараховано: 10627,16 грн. - суми боргу за послуги з централізованого опалення; 742,28 грн. - борг за абонентське обслуговування, та за період з 01.12.2021 по 31.01.2022 - 2,77 грн. - суми, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції; 0,53 грн. - три відсотки річних.
Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).
В п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про житлово - комунальні послуги"зазначено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ч.1ст. 12 Закону України "Про житлово - комунальні послуги").
Згідно з ч.1ст. 10 Закону України "Про житлово - комунальні послуги"ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово - комунальні послуги", споживачі зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів (ч.ч. 1, 4ст. 9 Закону України "Про житлово - комунальні послуги").
В постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 751/3840/15-ц від 20.09.2018 зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 576/2721/19 від 15.04.2021.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Положеннями ст. 610 та ст. 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц стаття 625ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Згідно з постановою Верховного Суду від 30.03.2018 у справі №918/344/17 формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі № 489/2951/16-ц зазначено, що за змістом ч.2 ст.625ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Як встановлено судом, відповідач оскаржує той факт, що позивач здійснював нарахування заборгованості зі сплати комунальних послуг на об`єкт, який не належить відповідачу, а саме нараховує заборгованість на квартиру, хоча відповідачу належав інший об`єкт нерухомого майна, а саме - житлове приміщення блоку. Заперечував у зв`язку з цим правильність нарахування такої заборгованість.
Відповідно до розділу 1 пункту 2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 року № 127 житлове приміщення (житлова кімната у гуртожитку) - опалюване приміщення, розташоване у надземному поверсі, призначене для цілорічного проживання і яке відповідає санітарно-епідеміологічним вимогам щодо мікроклімату і повітряного середовища, природного освітлення, допустимих рівнів нормованих параметрів щодо шуму, вібрації, ультразвуку та інфразвуку, електричних та електромагнітних полів, іонізуючого випромінювання;
житловий блок у гуртожитку - житлове приміщення, що складається з декількох (двох і більше) житлових кімнат, мешканці яких мають змогу користуватися допоміжними приміщеннями у гуртожитку. Належність відповідних приміщень до житлового блоку визначається проектною документацією на гуртожиток.
Суд враховує заперечення відповідача про належність їй саме житлових приміщень блоку, а не квартири та зазначає, що в даному випадку вказана обставина не звільняє останню від сплати заборгованості за надані комунальні послуги та вказана підміна понять не впливає саме на статус "споживач комунальних послуг", адже такі надавалися до об`єкта нерухомості, що за дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджує юридичний зв`язок такого об`єкта нерухомості з ОСОБА_1 . 
Що стосується посилання відповідача на неправомірність нарахування боргу, то суд зазначає таке.
Згідно з п.7 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 визначення кількості та якості послуги здійснюється відповідно до умов договору:
1) за показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії та іншими засобами вимірювальної техніки - для колективного договору, договору з колективним споживачем, договору з власником (користувачем) будівлі, індивідуального договору;
2) з урахуванням показань вузла (вузлів) розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії (у разі їх наявності) або дотриманням нормативної температури повітря у приміщеннях (для приміщень, не оснащених вузлами розподільного обліку/приладами-розподілювачами теплової енергії) - для індивідуального договору з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем.
Відповідно до п.19 вказаних Правил комерційний облік послуги здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку, що забезпечує (забезпечують) загальний облік споживання послуги у будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.
Згідно з п.22 Правил виконавець має право доступу до будівель, приміщень і споруд, у яких встановлено вузли комерційного обліку, для перевірки схоронності таких вузлів обліку, зняття показань засобів вимірювальної техніки, що є складовою вузла комерційного обліку, та періодичного огляду. Власник (співвласники) будівлі або його (їх) представник (представники) має (мають) право доступу до місць установлення вузлів комерційного обліку для перевірки схоронності та зняття показань. Періодичний огляд вузла (вузлів) комерційного обліку здійснюється виконавцем під час зняття показань. У разі дистанційного зняття показань періодичний огляд проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на рік. Порядок зняття показань засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії визначається договором та здійснюється виконавцем у присутності споживача або його представника, крім випадків, коли зняття таких показань здійснюється виконавцем за допомогою систем дистанційного зняття показань.
Доступ до вузлів комерційного та розподільного обліку, приладів-розподілювачів теплової енергії здійснюється відповідно до Законів України “Про житлово-комунальні послуги”, “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”, “Про теплопостачання” та визначається умовами договору. Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу (п.23, 24 Правил).
Як слідує з матеріалів справи, представником позивача зазначено, що доступ до теплолічильників для знаття контрольних показників та перевірки схоронності пломб не надавався власником гуртожитку ТОВ "Ніконджитбудсервіс" з початку опалювального сезону 2021-2022 рр., тому звіти за теплову енергію нараховувалися у відповідності до п.4 ст.11 ЗУ №2119-VIII.
П.4 ст.11 ЗУ "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" передбачає, що у разі недопущення споживачем (його представником) виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, до відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії для зняття показань або в разі ненадання у визначений договором строк споживачем виконавцю показань відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії, якщо такі показання згідно із законом або договором зобов`язаний знімати споживач, для цілей комерційного або розподільного обліку виконавцем комунальної послуги протягом трьох місяців приймається середньодобове споживання таким споживачем відповідної комунальної послуги за попередні 12 місяців (для послуг з теплопостачання - за середнім споживанням попереднього опалювального періоду).
Представником позивача на підтвердження правильності нарахування плати за постачання теплової енергії надано Звіт про добові параметри теплопостачання та Звіти за спожиту теплову енергію абонентом за вузлом обліку 502043.01, що надані БКСН "Легенда".
Виходячи з цього, виконавець надання комунальної послуги (постачання теплової енергії) діяв у відповідності до вимог чинного законодавства та борг між власниками приміщень розподілено на підставі даних про спожиту теплову енергії вузлом обліку та архівних даних (у відповідності до вимог п.4 ст.11 ЗУ №2119-VIII). При цьому, суд враховує, що відомості про об`єкт нерухомого майна, який належав відповідачу у спірний період та за адресою якого постачалась теплова енергія, містить, з-поміж іншого, опис такого об`єкта, з зазначенням площ житлових приміщень блоку 720-721.
Іншого відповідачем не доведено. 
Щодо твердження відповідача про те, що звіти щодо лічильників подавалися не ТОВ "Ніконджитбудсервіс", а БКСН "Легенда", то згідно з загальнодоступних відомостей останній є будинковим комітетом самоорганізації за адресою: м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 128, а отже Закон не забороняє йому надавати відомості про покази лічильників та вузлів обліку. 
Щодо твердження про неправомірність нарахування відповідачу плати за абонентське обслуговування. 
Відповідно до пункту 11 частини першої статті 1 ЗУ " Про житлово-комунальні послуги " плата за абонентське обслуговування – це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
Таким чином, плата за абонентське обслуговування не є комунальною послугою, а є окремим платежем, який сплачується у чітко визначених Законом випадках. Плата за абонентське обслуговування - це платіж за комплекс наданих послуг виконавцем.
Порядок розрахунку плати за абонентське обслуговування та її граничний розмір у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг, встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 808, розробником якої є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, функції якого на сьогодні виконуються Міністерством розвитку громад та територій України. У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Плата за абонентське обслуговування нараховується споживачам, що мешкають у багатоквартирних житлових будинках. Плата за абонентське обслуговування визначається виконавцем комунальних послуг у розрахунку на 1 абонента/міс. Тобто плата за абонентське обслуговування розраховується не за обсяги спожитих послуг, а в розрахунку на 1 абонента та виставлятиметься як окремий платіж.
Отже, споживач у багатоквартирному будинку (не залежно від його статусу), з яким укладено індивідуальний договір про надання комунальної послуги або індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальної послуги, має сплачувати плату за абонентське обслуговування (але не більше граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів).
Відповідач, оскаржуючи плату за абонентське обслуговування, вказує на те, що у позивача відсутні правові підстави (договір) на фактичний об`єкт нерухомості. Суд критично відноситься до того, що відповідач є неіснуючим помилковим абонентом, оскільки відповідач був власником житлового приміщення та споживачем теплової енергії в розумінні ЗУ "Про житлово-комунальні послуги".
Беручи до уваги те, що відповідач був споживачем послуг з централізованого опалення за адресою: м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 128, житлового приміщення блоку 720-721 та враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо сплати за надані послуги, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за надані послуги та суму, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції і 3% річних.
На підставі ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 3328 грн. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд вирішив
Позовні вимоги задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» за період з 01.11.2021 по 31.08.2023 основний борг за послуги з централізованого опалення в сумі 11369,44 грн. (одинадцять тисяч триста шістдесят дев`ять гривень сорок чотири копійки).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» за період з 01.12.2021 по 31.01.2022 суму, на яку підлягає борг з урахуванням індексу інфляції - 2,77 грн. (дві гривні сімдесят сім копійок) та три відсотки річних - 0,53 грн. (п`ятдесят три копійки).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3328 грн. 00 коп. (три тисячі триста двадцять вісім гривень 00 копійок).
Інформація про учасників справи:
Позивач: Обласне комунальне підприємство «Миколаївоблтеплоенерго», код ЄДРПОУ 31319242, адреса: 54034, м. Миколаїв, вул. Миколаївська, буд. 5А, інд. п. №313192414015, р/р НОМЕР_1 , АТ «ВСТ БАНК», м. Дніпро, МФО 307123.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_6 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 07.09.2026. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суддя В. В. Кокорєв