ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 вересня 2026 року м. Житомир справа № 240/16931/26
категорія 106020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 до суду з позовом в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у неналежному розгляді його рапорту у встановленому наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 року №531 порядку розгляду електронного рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити його з військової служби за сімейними обставинами на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Позивач зазначає, що є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 . Позивач вважає, що має право на звільнення з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю догляду за своєю матір`ю, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду. З цією метою 09.04.2026 року Позивач на ім`я командування подав відповідний електронний рапорт (IDр.3206395), який не був належним чином розглянутий.

Ухвалою суду від 08.05.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження і справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник Відповідача, Військової частини НОМЕР_1 , подав до суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечується і зазначається, що Позивач дійсно проходить військову службу у військовій частині на посаді стрільця взводу охорони роти складу пального та мастильних матеріалів. Зазначається, що рапорт Позивача про звільнення Позивача з військової служби був розглянутий у повній відповідності до вимог чинного законодавства і правомірно було відмовлено в його задовленні. 
Представник Відповідача вважає, що підстави, передбачені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, для звільнення Позивача з військової служби відсутні, так як до рапорту не було долучено документів щодо відсутності у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення. Більш того, на запит військової частини ІНФОРМАЦІЯ_2 надано акт перевірки сімейного стану Позивача, згідно якого, окрім Позивача членами сім`ї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та чоловік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Представник Позивача у відповіді на відзив зазначає про безпідставність доводів Відповідача, наведених у відзиві на позов. Вважає, що Відповідач не врахував, що ОСОБА_5 не має об`єктивної можливості здійснювати догляд за матір`ю ОСОБА_2 , так як з листопада 2015 року зареєстрована та проживає в місті Львові, має власну сім`ю та виховує малолітню дитину.
Крім того, на думку представника Позивача, Відповідач проігнорував, що 08.05.2026 року Позивач до військової частини надіслав інші необхідні документи, а саме Витяг із реєстру територіальної громади щодо місця проживання його сестри ОСОБА_5 . 

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі, що виникають у зв`язку з проходженням громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі, регулюються правовими нормами Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (надалі - Положення № 1153/2008), та Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (надалі - Інструкція №170), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Судом встановлено та визнається сторонами, що Позивач у справі, солдат ОСОБА_1 , дійсно проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Як зазначено в позові, 09.04.2026 Позивач через мобільний застосунок "Армія+" подав командуванню військової частини НОМЕР_1 електронний рапорт та документи на звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Згідно доводів Позивача вказаний рапорт не був належним чином розглянутий і 10.04.2026 року вказаний рапорт отримав статус "відхилено" по причині "вийшли терміни опрацювання".

Суд враховує, що спірні відносини між сторонами щодо механізму оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту врегульовано правовими нормами Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 531 (надалі - Порядок №531), що були чинні на день виникнення спірних відносин.
Особливості подання та розгляду рапортів в електронній формі врегульовані правовими нормами розділу IV цього ж Порядку №531.
Безспірно, відповідно до вимог пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
- підстави звільнення з військової служби;
- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд враховує, що відповідно до пункту 12.1 розділу XII Інструкції №170 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.
Як зазначено в підпункті другому пункту 225 Положення № 1153/2008, під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації), звільнення військовослужбовців із військової служби на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами здійснюється командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Тобто, вирішення питання щодо звільнення Позивача з військової служби віднесено до повноважень командира бригади і посадових осіб, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Доказів щодо наявності повноважень у командира Військової частини НОМЕР_1 , Відповідача у справі, на звільнення Позивача з військової служби суду сторона не надано.

Суд зазначає, що відповідно до абзацу четвертого пункту 12 Положення №1153/2008 порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.
В розумінні вимог пункту 12.11 розділу XII Інструкції №170 перелік документів, що подаються для звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.
Так за приписами підпункту 22 пункту 5 додатку 19 до Інструкції №170 при звільненні з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати подаються:
документ, що підтверджує родинні зв`язки (копія свідоцтва про шлюб, копія свідоцтва про народження особи або дружини (чоловіка));
один із документів, що підтверджує інвалідність дружини (чоловіка) батьків особи чи її дружини (чоловіка): довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою згідно з наказом Мінсоцполітики від 21 вересня 2015 року № 946;
документи, що підтверджують відсутність інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати (копія свідоцтва про розірвання шлюбу батьків, копія свідоцтва про смерть одного з батьків або копія рішення суду про визнання одного з батьків безвісно відсутнім або оголошення померлим, або копія рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав, або копія вироку суду, за яким особа відбуває покарання в місцях позбавлення волі, або документи, які підтверджують, що особа самостійно виховувала та утримувала дитину (копія рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини або витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України) та акт перевірки сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Суд вважає безпідставними доводи Позивача, наведені у позові та в його електронному рапорті від 09.04.2026 року, щодо наявності підстав для його звільнення з військової служби на підставі його рапорту через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Безспірно, за приписами абзацу 13 п.3 ч.12 ст.26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
- необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Аналіз змісту вищенаведених норм Закону №2232-XII та підпункту 22 пункту 5 додатку 19 до Інструкції №170 свідчить, що таке звільнення військовослужбовця з військової служби можливе виключно за одночасно наявності таких підстав:
- відповідного рапорту військовослужбовця поданого по відповідній команді;
- відсутності бажання військовослужбовця продовжувати військову службу;
- наявністю одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;
- відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Зазначене свідчить, що право на звільнення військовослужбовця з військової служби під час дії воєнного стану через відповідні сімейні обставини або інші поважні причини, може бути реалізовано виключно за відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Суд погоджується із доводами представника Відповідача, що на підтвердження відсутності таких осіб Позивачем до свого рапорту та відповідно до позову не було долучено документів на підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, що зобов`язані здійснювати догляд за його матір`ю ОСОБА_2 .
Лише рапортом від 08.05.2026 року Позивач надав Відповідачу Витяг із реєстру територіальної громади щодо місця проживання його сестри ОСОБА_5 .

Суд враховує доводи представника Відповідача, що згідно інформації, яка зазначена в акті перевірки сімейного стану Позивача, складеного ІНФОРМАЦІЯ_2 , окрім Позивача членами сім`ї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та чоловік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Суд вважає безпідставними доводи представника Позивача щодо неврахування такого акту перевірки сімейного стану.
Суд звертає увагу представника Позивача, що ті чи інші недоліки чи недоречності щодо часу складання такого акту та його подання не спростовують наявність у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Більш того, наявність у складі сімї ОСОБА_2 доньки ОСОБА_5 відображена в довідці Лопатинського старостинського округу Олевської міської ради від 05.03.2026 року, виданої ОСОБА_2 , копія якої долучена до позову.

Позивач та його представник не врахували, що відповідно до вимог статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Суд вважає безпідставними і такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, доводи представника Позивача, що ОСОБА_5 не має об`єктивної можливості здійснювати догляд за матір`ю ОСОБА_2 , так як з листопада 2015 року зареєстрована та проживає в місті Львові, має власну сім`ю та виховує малолітню дитину.

Представник Позивача не врахував, що підстави та порядок звільнення дочки, сина від обов`язку утримувати матір, батька наведені в статті 204 Сімейного кодексу України.
Так, за приписами правових норм статті 204 Сімейного кодексу України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.
Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків.
У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки.

Таким чином, певна віддаленість проживання ОСОБА_5 , наявність у неї своєї сім`ї та малолітньої дитини в розумінні вимог статті 204 Сімейного кодексу України не звільняє її від обов`язку утримувати матір та брати участь у додаткових витратах на її утримання.
Більш того, таке звільнення від обов`язку утримувати матір та брати участь у додаткових витратах на її утримання здійснюється виключно в судовому порядку.

Суд враховує, що згідно долученої до справи копії свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між батьками Позивача, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано 01.10.2024 року.
Разом з тим, суд звертає увагу Позивача та його представника, що в розумінні вимог частини 1 статті 76 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу.
Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.
Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу (частина 2 статті 76 цього ж Кодексу).

Таким чином, у Позивача відсутнє право на звільнення з військової служби під час дії воєнного стану за сімейними обставинами на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" по причині наявності окрім Позивача інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які зобов`язанні здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи.

Суд вважає безпідставними доводи, наведені у позові, щодо бездіяльності Відповідача при розгляді рапорту Позивача, яка виразилася у порушенні Відповідачем вимог про невідкладність, але не пізніше ніж за 48 годин з часу отримання рапорту розгляду електронного рапорту Позивача.
Як зазначено в пункті 19 розділу IV Порядку №531, розгляд рапортів, поданих в електронній формі, здійснюється у строки, передбачені пунктом 9 розділу III цього Порядку, встановлених для паперових рапортів.
За приписами пунктом 9 розділу III Порядку №531 розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин.
Рапорт Позивача про його звільнення з військової служби не відноситься до вказаної категорії рапортів, а тому підлягав розгляду в термін не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту.

Більш того, як визнається Позивачем та його представником, в ході розгляду рапорту Позивача Відповідачем від ІНФОРМАЦІЯ_5 запитувалася інформація щодо сімейного стану Позивача.

Одночасно суд враховує, що відповідно до положень частини першої статті 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Безспірно, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист (частина перша статті 5 КАСУ
Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє Позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. 
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. 
Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. 
З огляду на предмет спору у даній справі суд зазначає про відсутність у спірних відносинах порушення діями чи бездіяльністю саме Військової частини НОМЕР_1 права Позивача на звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відсутність порушеного права є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України підстави для стягнення або відшкодування судових витрат по даній справі відсутні. 
Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк

08.09.26