ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2026 року 
м. Київ
справа №2а-7843/10/1370
адміністративне провадження № К/990/17527/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Тацій Л.В.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Шевцової Н.В., 
розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції справу №2а-7843/10/1370
за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , Єврейської релігійної громади м. Львова "ТУРЕЙ ЗАГАВ" ("ЗОЛОТА РОЗА") до Управління охорони культурної спадщини Львівської обласної державної адміністрації, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Українські Інвестиційні Системи", про зобов`язання вчинити дії, касаційне провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2026 про відмову у роз`ясненні постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 (колегія у складі: головуючого-судді: Гудима Л.Я., суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.),-
В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
02.09.2010 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , Єврейська релігійна громада м. Львова «ТУРЕЙ ЗАГАВ» («ЗОЛОТА РОЗА») звернулись до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління охорони культурної спадщини Львівської обласної державної адміністрації, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські Інвестиційні Системи», в якому позивачі просили зобов`язати відповідача визначити межі територій пам`яток місцевого значення на земельній ділянці по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та затвердити їх зони охорони.
Позовні вимоги мотивували тим, що земельні ділянки по вулиці Федорова, 23, АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 розташовані в історичному центрі міста, занесеному до списку всесвітньої спадщини ЮНЕСКО. Вказана територія охороняється згідно Конвенції про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини. Будинок по АДРЕСА_2 перебуває на державному обліку як пам`ятка архітектури місцевого значення. На території земельної ділянки між будинками АДРЕСА_1 виявлено та зареєстровано як ново виявлені ще дві пам`ятки культурної спадщини: залишки будівлі Шхити та Микви. З метою збереження виявлених і охоронюваних законом об`єктів культурної спадщини необхідно було визначити межі територій пам`яток місцевого значення та затвердити їхні зони охорони, встановивши режим використання пам`яток місцевого значення, їхніх територій, зон охорони.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2011 у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2011 та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено повністю. 
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2026 відмовлено у задоволенні заяви Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації про роз`яснення постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви про роз`яснення рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що заявник фактично просить роз`яснити не рішення суду, а порядок його виконання, отже не може бути застосовано механізм роз`яснення судового рішення, визначений статтею 254 КАС України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
20.04.2026 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації (далі також - Департамент) на зазначену ухвалу, у якій скаржник просить її скасувати, а справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Обґрунтовуючи касаційну скаргу, скаржник послався на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 1, 6, 14-1, 24, 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини", статей 24, 47 Закону України "Про землеустрій" та статей 2, 9, 242, 254 КАС України.
Зазначає, що постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 фактично зобов`язує Департамент розробити науково-проектну документацію, однак її виконання наразі неможливе. Це зумовлено відсутністю затвердженого порядку, нормативного регулювання та обов`язкових складових, зокрема проєктів землеустрою, які не можуть бути розроблені окремо від таких документацій. Крім того замовником відповідної документації має виступати Львівська міська рада як власник пам`ятки та орган місцевого самоврядування, на території якого така розташована, а не Департамент, повноваження якого поширюються лише на затвердження таких документацій. Виконання рішення також ускладнюється тим, що частина об`єктів, щодо яких суд зобов`язав вчинити дії, не є пам`ятками, тож не зрозуміло, яким чином Департамент має виконати постанову у цій частині.
Йдеться у касаційній скарзі також про те, що у постанові суду, окрім посилань на чинні на момент його ухвалення положення статті 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та статті 47 Закону України «Про землеустрій», не визначено іншої нормативно-правової бази, якою необхідно керуватися при виконанні цієї постанови. Крім того, на момент ухвалення відповідної постанови чинним законодавством не було передбачено: порядку розроблення відповідних науково-проектних документацій; визначення суб`єкта, який має виступати замовником таких документацій; визначення розробника відповідних документацій.
Наполягає скаржник на тому, що станом на сьогодні, пам`яток культурної спадщини за адресою: вул. І. Федоровича, 23-25, м. Львів немає, що унеможливлює виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014.
Єврейська релігійна громада м. Львова "ТУРЕЙ ЗАГАВ" ("ЗОЛОТА РОЗА") надіслала відзив на касаційну скаргу, відповідно до якого заперечує проти її задоволення. 
Зазначає, що остаточне рішення суду, що набрало законної сили, не може бути піддане сумніву, проте скаржник фактично висловлює незгоду із постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Верховний Суд ухвалою від 01.05.2026 зазначену касаційну скаргу залишив без руху та надав скаржнику строк для усунення її недоліків.
Ухвалою Верховного суду від 18.05.2026 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Департаменту. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з частиною першою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Перевіряючи у межах повноважень, встановлених процесуальним законом, правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, а також надаючи оцінку аргументам, висловленим у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить з такого.
Відповідно до приписів частин першої-другої статті 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.
Необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена нечіткістю судового акту за змістом, тобто коли певний судовий акт є неясним та незрозумілим як для осіб, стосовно яких ухвалений такий акт, так і для тих осіб, котрі будуть здійснювати виконання цього судового акту.
Таким чином, роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення та постановлення додаткового рішення цим же судом.
Критерієм для роз`яснення судового рішення є встановлення судом факту того, що рішення є незрозумілим, тобто зі змісту його резолютивної частини не можна зробити висновки про обсяг прав та обов`язків учасників справи у спірних правовідносинах.
З матеріалів справи та зі змісту заяви встановлено, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 зобов`язано Управління охорони культурної спадщини Львівської обласної державної адміністрації визначити межі територій пам`яток місцевого значення на земельній ділянці по вул. Федорова, 28 (охоронний номер 356) та по вул. Федорова, 23-25 (охоронний номер 1300020 згідно наказу MKT України від 30.02.2010) у місті Львові, затвердити їх зони охорони та встановити режим використання пам`яток культури.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що враховуючи повноваження Управління охорони культурної спадщини Львівської обласної державної адміністрації для збереження виявлених і охоронюваних законом об`єктів культурної спадщини необхідно визначити межі територій пам`яток місцевого значення та затвердити їхні зони охорони, встановити режим використання пам`яток місцевого значення, їхніх територій, зон охорони.
Такого висновку суд дійшов виходячи з вимог підпунктів 4, 5, 6 та 14 пункту 1 статті 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини», відповідно до яких до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить: визначення меж територій пам`яток місцевого значення та затвердження їхніх зон охорони; встановлення режиму використання пам`яток місцевого значення, їхніх територій, зон охорони; забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження та погодження програм та проектів містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам`ятках національного значення, їх територіях, в історико-культурних заповідниках, на історико-культурних заповідних територіях, у зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, а також програм і проектів, реалізація яких може позначитися на об`єктах культурної спадщини.
10.08.2015 Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 2а- 7843/10/1370 щодо виконання вказаного судового рішення.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2015 поновлено Єврейській релігійній громаді «ТУРЕЙ ЗАГАВ» («ЗОЛОТА РОЗА») м. Львова пропущений строк для пред`явлення до виконання вказаного виконавчого листа №2а-7843/10/1370 від 10.08.2015.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18.07.2018 задоволено заяву Єврейської релігійної громади «ТУРЕЙ ЗАГАВ» («ЗОЛОТА РОЗА») м. Львова про заміну сторони виконавчого провадження, та замінено боржника у виконавчому провадженні №49577280 з примусового виконання виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду №2а-7843/10/1370 від 10.08.2015 з Управління охорони культурної спадщини Львівської обласної державної адміністрації на Департамент архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації.
Стверджуючи про наявність правових підстав для роз`яснення судового рішення, Департамент зазначає, що, на його переконання: судове рішення в частині зобов`язання Департаменту визначити межі історичного ареалу та зон охорони є незрозумілим, оскільки відсутній чіткий механізм та алгоритм його реалізації на практиці; виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 є неможливим через зміну нормативно-правового регулювання у сфері охорони культурної спадщини; суд апеляційної інстанції при ухваленні рішення у 2014 році фактично втрутився у дискреційні повноваження органу виконавчої влади, перебравши на себе функції Департаменту; у постанові від 05.06.2014 відсутнє посилання на порядок, що передбачає визначення меж та режимів використання зон охорони; частина об`єктів, щодо яких суд зобов`язав встановити охоронні зони, не є пам`ятками культури.
Тобто, перед судом фактично поставлене питання про роз`яснення порядку та способу виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014, яке не може бути вирішене в порядку, передбаченому статтею 254 КАС України.
Верховний Суд вважає правильними висновки суду апеляційної інстанції про те, що в резолютивній частині судового рішення, щодо роз`яснення якого звернувся Департамент, чітко вказано, в який саме спосіб воно має бути виконано, а в мотивувальній частині наведене відповідне нормативно-правове обґрунтування та висновки суду. 
Так, у мотивувальній частині постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 зазначено: «Відповідно до підпунктів 4, 5, 6 та 14 пункту 1 ст.6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить: визначення меж територій пам`яток місцевого значення та затвердження їхніх зон охорони; встановлення режиму використання пам`яток місцевого значення, їхніх територій, зон охорони; забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження та погодження програм та проектів містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам`ятках національного значення, їх територіях, в історико-культурних заповідниках, на історико-культурних заповідних територіях, у зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, а також програм і проектів, реалізація яких може позначитися на об`єктах культурної спадщини.
Об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти, інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.
Вимоги до проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж історико-культурного заповідника визначені у ст. 47 Закону України «Про землеустрій», якою зазначено, що проектами землеустрою щодо організації і встановлення меж територій історико-культурного призначення визначаються місце розташування і розміри земельних ділянок, власники земельних ділянок, землекористувачі, у тому числі орендарі, а також встановлюється режим використання історико-культурного (охоронні зони) призначення. Порядок розробки проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок розроблення проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій історико-культурного призначення затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004р. за № 1094».
Отже, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви позивача про роз`яснення судового рішення, правильно застосував положення статті 254 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.
Крім того, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що належних обґрунтувань та доводів щодо порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права при постановлені ухвали про відмову у роз`ясненні судового рішення касаційна скарга не містить.
З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, а тому підстави для скасування чи зміни ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2026 відсутні.
Згідно зі статтею 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
З огляду на результат касаційного перегляду справи перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 340, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації залишити без задоволення, а ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2026 у справі № 2а-7843/10/1370 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття суддями, є остаточною і не оскаржується.
Суддя-доповідач Л. В. Тацій
Судді: С. Г. Стеценко
Н. В. Шевцова