ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 серпня 2026 року 
м. Київ 
справа № 760/5625/18
провадження № 61-3924св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Ігнатенка В. М., 
суддів: Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Ситнік О. М., Фаловської І. М.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шуляк Надія Олександрівна, на постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року у складі колегії суддів Гаращенка Д. Р., Олійника В. І., Сушко Л. П.,
у справі за позовом Солом`янської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради, Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про повернення земельної ділянки,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2018 року Солом`янська окружна прокуратура міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради, Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про повернення земельної ділянки.
Позовна заява мотивована тим, що прокуратурою під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні від 13 листопада 2016 року № 12016100090013397 встановлено порушення майнових прав та інтересів територіальної громади міста Києва, а саме на земельній ділянці 
на АДРЕСА_1 здійснюється будівництво об`єкту невизначеного призначення без правовстановлюючих документів на ділянку та документів, які дають право на виконання будівельних робіт і затвердженої у встановленому законом порядку проєктної документації.
Відповідно до Генерального плану міста, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року № 370/1804 та Програми комплексного розвитку зеленої зони м. Києва до 2010 року і концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста, затвердженої рішенням ради 
від 19 липня 2005 року № 806/3381 (витяг від 14 грудня 2016 року № 0018906) вказана земельна ділянка за функціональним призначенням належить до території зелених насаджень загального користування.
Зазначена вище земельна ділянка належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Києва, тобто виключно Київська міська рада має право розпоряджатися нею.
Рішення про передачу вказаної земельної ділянки ОСОБА_1 та іншим особам Київською міською радою не приймалися, документи, що посвідчують право користування земельною ділянкою відсутні.
Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) зафіксовано факт порушення статті 126 ЗК України, а саме використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, що підтверджується актами обстеження 
від 03 травня 2017 року № 17-0606-09, від 26 січня 2018 року № 19-8-0011-09.
Згідно з інформацією Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища від 25 січня 2017 року № 064-791 контрольна картка на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення у зв`язку  з будівництвом не видавалась.
Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області проведено перевірку щодо дотримання вимог законодавства при використанні спірної земельної ділянки, за результатами якої встановлено факт самовільного використання такої земельної ділянки, площею 0,0872 га.
Зокрема, перевіркою встановлено, що на АДРЕСА_1 розташована недобудована одноповерхова споруда, функціональне призначення споруди не визначене. Також, на цій території побудована підпірна стінка, на території наявні будівельні матеріали. Територія частково огороджена дерев`яним парканом. Загальна площа території, що самовільно використовується становить 0,0872 га, вказані обставини підтверджено актом Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Київській областівід 10 жовтня 2017 року 
№ 241-Дк/217/АП/09/01/-17.
За вчинене правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, а саме винесено протокол про адміністративне правопорушення від 24 жовтня 2017 року № 241-Д/0037П/07/01-1707, постанову про накладення адміністративного стягнення від 31 жовтня 
2017 року № 241-ДК/0034По/08/01/17 та вручено припис щодо усунення виявлених порушень та приведення землекористування у відповідність до вимог законодавства від 31 жовтня 2017 року № 241-ДК/0015Пр/03/01-17.
Крім того, розраховано шкоду, заподіяну внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки у розмірі 35 092,68 грн.
Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 10 січня 2018 року № 10-10.0.411-364/2-18, постанова про накладення адміністративного стягнення не оскаржувалась, адміністративний штраф та шкода, заподіяна внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки сплачена у добровільному порядку.
Відповідно до інформації Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва від 02 листопада 2017 року № 073-9998, Департамент не видавав тa не реєстрував документів дозвільного декларативного характеру, які надавали право на виконання підготовчих та будівельних робіт і не приймав об`єкт будівництва в експлуатацію 
на АДРЕСА_1 . У ході перевірки встановлено, що на замовлення ОСОБА_1 , виконуються будівельні роботи із будівництва двоповерхової будівлі невизначеного призначення без документу, що надає право на виконання будівельних робіт та затвердженої у встановленому законодавством порядку проєктної документації, чим порушено частину першу статті 34 Закону України «Про peгулювання містобудівної діяльності», статтю 9 Закону України «Про архітектурну діяльність».
За результатами перевірки складено акт від 18 вересня 2017 року, видано приписи про усунення правопорушення та зупинення будівельних робіт 
від 18 вересня 2017 року, складено протокол про адміністративне правопорушення від 18 вересня 2017 року № 51/17.
За вчинене правопорушення ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності, винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення від 28 вересня 2017 року № 51/17.
Відповідно до листа Департаменту з питань державного архітектурно- будівельного контролю міста Києва від 15 січня 2018 року № 073-441 відсутня інформація про оскарження вказаної постанови, а у зв`язку з несплатою штрафу, постанову від 28 вересня 2017 року № 51/17 направлено до органу державної виконавчої служби для виконання у примусовому порядку.
Також позивач зазначав, що відповідно до інформації комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Солом`янського району 
м. Києва від 13 лютого 2018 року № 064/234-177 спірна земельна ділянка знаходиться на території ландшафтного парку й підпадає під дію норм Європейськоi ландшафтної конвенції, ратифікованої Законом України 
від 07 вересня 2005 року № 2831-IV «Про ратифікацію Європейської ландшафтної конвенції». На території парку зберіглась унікальна флора і фауна, яка частково охороняється Бернською конвенцією. Територія Ландшафтного парку містить унікальні, ще не повністю досліджені історичні та археологічні пам`ятки. Самочинне будівництво нерухомості, яке здійснювалось без згоди власника земельної ділянки є протиправним втручанням у право мирного володіння майном громади міста, що порушує суспільні інтереси.
Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06 лютого 2018 року № 05707-2713, нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки, площею 872 кв. м, станом на 2018 рік складає 1 888 821,76 грн.
Отже, земельна ділянка рекреаційного призначення як національне багатство Українського народу використовується всупереч законодавству та суспільному інтересу, в обхід відповідної процедури надання земельної ділянки у користування.
З урахуванням викладеного Солом`янська окружна прокуратура міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради просила суд зобов`язати ОСОБА_1 повернути Київській міській раді земельну ділянку, площею 0,0872 га, розташовану на АДРЕСА_1 , привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно збудованої будівлі.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 04 квітня 2023 року у складі судді Усатової І.А. в задоволенні позову Солом`янської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на момент укладення 
06 березня 2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «СТОІК ПЛЮС» (далі - ТОВ «СТОІК ПЛЮС») та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу нежилого будинку, що розташований на спірній земельній ділянці з кадастровим номером 72:186:058, користувачем такої земельної ділянки було ТОВ «СТОІК ПЛЮС».
Належність ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу 
від 06 березня 2012 року права власності на нерухоме майно - нежилий будинок (літера А), загальною площею 97,1 кв. м, розташований на спірній земельній ділянці, підтверджується копією витягу з Державного реєстру правочинів від 06 березня 2012 року № 11084347 та копією витягу про державну реєстрацію прав комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна про реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна 
від 24 квітня 2012 року № 33936418.
Подання позивачем позовної заяви про повернення земельної ділянки  у придатному для використання стані шляхом знесення самовільного збудованого майна, є правом позивача контролювати використання земельної ділянки і здійснення на ній будівництва в межах, порядку та з підстав, передбачених законом. 
При цьому, суд першої інстанції врахував, що відповідач, як власник нерухомого майна та землекористувач має законне сподівання на отримання можливості ефективно здійснити майнове право, що може бути реалізовано у вигляді відновленого знищеного майна та права на користування земельною ділянкою.
Суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність доводів прокурора щодо самовільного зайняття відповідачем спірної земельної ділянки, оскільки у зв`язку з набуттям відповідачем права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, яка перебувала у користуванні на праві оренди у відчужувача такого майна - ТОВ «СТОІК ПЛЮС», до ОСОБА_1 також перейшло право користування спірною земельною ділянкою, 
площею 221 кв. м, на якій розміщений такий об`єкт, на тих самих умовах і в тому самому обсязі, що були у попереднього землекористувача ТОВ «СТОІК ПЛЮС».
Непереоформлення відповідачем права користування відповідною земельною ділянкою не свідчить про її самовільне зайняття та не припиняє його права користування відповідною земельною ділянкою. Крім того, земельна ділянка обліковується за відповідачем.
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції зазначив, що відповідач  є законним користувачем спірної земельної ділянки. 
Вимога прокурора про повернення земельної ділянки, площею 0,0872 га,  є безпідставною, оскільки позивач є законним користувачем земельної ділянки кадастровий номер: 72:186:058, площею саме 221 кв. м. 
Відсутні докази використання відповідачем земельної ділянки, 
площею 0,0872 га.
Прокурором не обґрунтовано яким чином порушуються права власника земельної ділянки та необхідність відновлення цих прав саме шляхом знесення реконструйованої будівлі.
Крім того, суд першої інстанції посилався на те, що встановлення факту проведення ОСОБА_1 будівельних робіт із будівництва двоповерхової будівлі невизначеного призначення без документа, що надає право на виконання будівельних робіт та затвердженої у встановленому законом порядку проєктної документації, не свідчить про існування на момент звернення прокурора до суду самовільно побудованої ОСОБА_1 на спірній земельній ділянці будівлі.
Проте відповідно до наданого позивачем висновку експертів за результатами проведення комісійної будівельно-технічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 20 лютого 2020 року 
№ 9707/19-44/5186/5187/20-44 фактично проведені будівельні роботи із влаштування (будівництва) об`єкта на АДРЕСА_1 , класифікуються, як реконструкція.
Постановою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року задоволено апеляційну скаргу Солом`янської окружної прокуратури міста Києвав інтересах держави в особі Київської міської ради. Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04 квітня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову Солом`янської окружної прокуратури 
міста Києва.
Зобов`язано ОСОБА_1 повернути Київській міській раді земельну ділянку, площею 0,0872 га, на АДРЕСА_1 , привівши 
її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно збудованої будівлі. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що земельна ділянка 
на АДРЕСА_1 належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Києва. Виключно Київська міська рада має право розпоряджатися нею. Будь-які рішення про передачу вказаної земельної ділянки ОСОБА_1 чи іншим особам Київською міською радою не приймалися, документи, що посвідчують право користування земельною ділянкою відсутні.
Отже, обґрунтованими є вимоги прокурора про повернення Київській міській раді спірної земельної ділянки, привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно збудованої будівлі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У березні 2024 року  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат 
Шуляк Н. О., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року, просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати та залишити у силі рішення суду першої інстанції. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2024 рокувідкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шуляк Н. О., на постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року. Витребувано справу із суду першої інстанції. Відмовлено 
у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шуляк Н. О., про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року.
09 жовтня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2026 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів. 
Згідно протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів
від 06 липня 2026 року у зв`язку із перебуванням у відпустці суддів 
Карпенко С. О., Мартєва С. Ю. для розгляду касаційної скарги визначено колегію суддів: головуючий суддя - Ігнатенко В. М., склад колегії суддів: Калараш А. А., Пророк В. В., Ситнік О. М., Фаловська І. М.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження постанови апеляційного суду заявник зазначає на неврахування судом висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду 
від 31 травня 2018 року у справі № 29/505/17496/2011, від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, 
від 03 квітня 2023 року у справі № 643/18679/18.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не було надано належної оцінки висновку експертів за результатами проведення комісійної будівельно-технічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 20 лютого 2020 року № 9707/19-44/5186/5187/20-44, відповідно до якого проведені будівельні роботи із влаштування (будівництва) об`єкта на спірній земельній ділянці є реконструкцією, а не створенням нового об`єкта. З урахуванням того, що внаслідок реконструкції не здійснено ніяких прибудов, а сама реконструкція проведена без порушень будівельних норм, тому відповідач є законним власником відповідного майна. 
Відповідно до пункту 7 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.
Таким чином, відповідачу не потрібно було отримувати відповідні документи, що засвідчують право власності чи користування для здійснення реконструкції будівлі. 
Інформація про відповідача як про користувача земельної ділянки, площею 
221 кв. м, кадастровий номер 72:186:0058, правомірно була внесена до міського земельного кадастру на підставі Змін до технічного звіту про встановлення зовнішніх меж землекористування, який є документацією із землеустрою згідно зі статтями 2, 35 Закону України «Про землеустрій», чинного на час створення технічного звіту про встановлення зовнішніх меж землекористування в який вносились вказані зміни.
Крім того, у зв`язку з набуттям відповідачем права власності на об`єкт нерухомого майна, що розміщений на земельній ділянці, яка перебувала у користуванні на праві оренди у відчужувача будівлі - ТОВ «СТОЇК ПЛЮС», до ОСОБА_1 одночасно перейшло і право користуванні спірною земельного ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача ТОВ «СТОЇК ПЛЮС».
Зобов`язання відповідача повернути Київській міській раді земельну ділянку, площею 0,0872 га, привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно збудованої будівля є порушенням права на мирне володіння майном відповідача, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки він є законним користувачем спірної земельної ділянки на якій знаходиться нежила будівля, яка належить йому на праві приватної власності.
Позиція інших учасників справи
У червні 2024 року керівник Солом`янської окружної прокуратури міста Києва через підсистему «Електронний Суд» подав відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шуляк Н. О., та просить залишити її без задоволення та оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої 
статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційне провадження відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 4 
частини другої статті 389 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Відповідно до технічного паспорта Київського бюро технічної інвентаризації 
вiд 24 жовтня 2011 року № 22030 та згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 вересня 2017 року № 97503245 на земельній ділянці, за адресою: АДРЕСА_1 , був розташований нежилий одноповерховий будинок (літ. А), загальною 
площею 97,1 кв. м.
08 лютого 2012 року землекористувачем земельної ділянки, кадастровий номер 71:186:058, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі права оренди земельної ділянки на 1 рік (за умови подальшого викупу) було 
ТОВ «СТОІК ПЛЮС», що підтверджується витягом з бази даних Державного земельного кадастру від 08 лютого 2012 року. 
Згідно з витягом з автоматизованої системи ведення земельного кадастру 
м. Києва № ДК-00834/2012 станом на 06 березня 2012 року, виданого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06 березня 2012 року № 574, користувачем земельної ділянки, розташованої за адресою: 
АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 72:186:058 (визначеним відповідно до пункту 12 Постанови Кабінету міністрів України від 18 грудня 2010 року № 749 «Про затвердження Тимчасового порядку присвоєння кадастрового номера земельній ділянці»), площею 221 кв. м, є ТОВ «СТОІК ПЛЮС». 
06 березня 2012 року мiж ТОВ «СТОІК ПЛЮС» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нежилого будинку (літера А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 97,1 кв. м, який розташований на земельній ділянці, площею 221 кв. м, кадастровий номер: 72:186:058, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочковою І. Л., зареєстрований за №532.
Відповідно до умов вказаного договору ТОВ «СТОІК ПЛЮС», якому належало спірне нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу нежитлового будинку від 16 березня 2006 року, відчужив його на користь ОСОБА_1 .
25 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту земельних ресурсів м. Києва із заявою про внесення змін в базу даних міського кадастру та технічний звіт по земельній ділянці, кадастровий номер 72:186:058, у частині користувача земельної ділянки, у зв`язку з переходом права власності на розташовану на ній нежилу будівлю, на підставі договору купівлі-продажу 
від 06 березня 2012 року.
Зміни до технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування земельної ділянки, кадастровий номер 72:186:0058, загальною площею 
0,0221 га, під будівлею за адресою АДРЕСА_1 , розроблені 
комунальним підприємством «Київський інститут земельних відносин», було погоджено начальником відділу землеустрою Солом`янського району м. Києва Савчук В. П. Вказані зміни до технічного звіту зареєстровані в Департаментi земельних ресурсів Київської міської ради 13 травня 2014 року, що підтверджується відтиском штампу на титульній сторінці документу «Внесення змін до технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування земельної ділянки 72:186:0058». Відповідно до пояснювальної записки начальника відділу збору та обробки земельно-кадастрової інформації 
ОСОБА_3 , зміна ділянки з обліковим кодом 72:186:058 здійснюється за дорученням Департаменту земельних ресурсів м. Києва від 29 квітня 2014 року на підставі листа ОСОБА_1 від 29 квітня 2014 року № 057/Г-736 та супроводжуючих документів, які є невід`ємною частиною технічного звіту.
Відповідно до викопіювання з планово-картографічних матеріалів з нанесенням меж земельних ділянок у кварталі 72:186, плану земельної ділянки № 72:186:058 згідно з витягом з бази даних земельного кадастру, та акту встановлення та узгодження існуючих меж земельної ділянки в натурі 72.186:0058 від 24 квітня 2008 року визначено зміст плану зовнішніх меж, каталог координат кутів зовнішніх меж землекористування, кадастровий план земельної ділянки, схему розташування та інші документи, межі та координати земельної ділянки були винесені в натурі і межі земельної ділянки належно погоджені із суміжними землекористувачами.
03 травня 2017 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснено обстеження спірної земельної ділянки, про що складено акт обстеження земельної ділянки від 03 травня 2017 року № 17-0606-09.
У вказаному акті зафіксовано, що згідно з даними міського земельного кадастру спірна земельна ділянка обліковується за ОСОБА_1 . Під час обстеження встановлено, що земельна ділянка огороджена, на ній побудовано цокольний поверх будівлі, ведеться будівництво. Згідно з відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно від 24 грудня 2012 року № 36159099 на спірній земельній ділянці зареєстровано за ОСОБА_1 нежилий будинок (літ. А), загальною площею 97,1 кв. м. Рішень Київська міська ради за поданням Департаменту земельних ресурсів щодо передачі земельної ділянки у власність (користування) не приймала, документи, що посвідчують право власності (користування) земельною ділянкою не зареєстровані.
10 жовтня 2017 року Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Київській області, здійснено перевірку дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки на АДРЕСА_1 , про що складено акт від 10 жовтня 2017 року № 241-ДК/217/АП/09/01/-17.
У зазначеному акті зафіксовано, що за вказаною адресою розташована недобудована одноповерхова споруда, функціональне призначення споруди 
не визначене. Також, на цій території побудована підпірна стінка, на території розташовані будівельні матеріали. Територія частково огороджена дерев`яним парканом. Загальна площа території, що використовується становить 0,0872 га. Відповідно до інформації Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) рішення щодо надання у власність чи користування земельних ділянок на цій території Київською міською радою не приймалось. Відповідно до інформації міського земельного кадастру міста Києва частина території обліковується за ОСОБА_1 . Згідно з відомостями Державного земельного кадастру, сформовані земельні ділянки на цій території відсутні. Також, ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка 
по АДРЕСА_2 (кадастровий номер 8000000000:72:186:0021), що межує з земельною ділянкою на АДРЕСА_1 . Враховуючи викладене, вказується, що земельна ділянка, орієнтовною площею 0,0872 га, самовільно зайнята.
За вчинене правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності (протокол про адміністративне правопорушення 
від 24 жовтня 2017 року № 241-Д/0037П/07/01-1707, постанова 
про накладення адміністративного стягнення від 31 жовтня 2017 року 
№ 241-ДК/0034По/08/01/17 та вручено припис щодо усунення виявлених порушень і приведення землекористування у відповідність до вимог законодавства від 31 жовтня 2017 року № 241-ДК/0015Пр/03/01-17.
Крім того, розраховано шкоду, заподіяну внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки у розмірі 35 092,68 грн.
Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 10 січня 2018 року №10-10.0.411-364/2-18 постанова про накладення адміністративного стягнення не оскаржувалась, адміністративний штраф та шкода, заподіяна внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки сплачена у добровільному порядку.
26 січня 2018 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснено перевірку дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки на АДРЕСА_1 , про що складено акт від 26 січня 2018 року № 18-0011-09.
У вказаному акті зафіксовано, що відповідно до інформації з міського земельного кадастру спірна земельна ділянка обліковується 
за ОСОБА_1 . Під час обстеження встановлено, що земельна ділянка огороджена, на ній побудовано цокольний поверх будівлі, ведеться будівництво. Згідно з відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно від 24 грудня 2012 року № 36159099 на вказаній земельній ділянці зареєстровано за ОСОБА_1 нежилий будинок (літ. А), загальною площею 97,1 кв. м. Рішень Київська міська ради за поданням Департаменту земельних ресурсів щодо передачі земельної ділянки у власність (користування) не приймала, документи, що посвідчують право власності (користування) земельною ділянкою не зареєстровані. Виявлено порушення статті 126 ЗК України (використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів).
Згідно з наданим позивачем висновком експертів за результатами проведення комісійної будівельно-технічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 20 лютого 2020 року 
№ 9707/19-44/5186/5187/20-44 проведені будівельні роботи із влаштування (будівництва) об`єкта на АДРЕСА_1 , класифікуються, як реконструкція.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша, друга статті 5 ЦПК України).
Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (частини перша, четверта та сьома статті 41 Конституції України).
Згідно із статтею 152 ЗК України землевласник або землекористувач може вимагати усунення яких-небудь порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванні заподіяного збитку.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.
За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.
З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.
Отже, за статтею 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14, а також неодноразово була підтримана Верховним Судом, зокрема у постановах: від 04 лютого 2026 року у справі № 344/1361/17, від 29 червня 2026 року у справі № 686/25413/22.
Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України, а саме: якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; якщо така забудова порушує права інших осіб; якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.
Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Апеляційний суд належним чином не перевірив доводи відповідача про те, що нежитлова одноповерхова будівля на АДРЕСА_1 споруджена в кінці 1970-тих років як громадській санітарний вузол, що розташований при вході у Солом`янський парк, у подальшому її призначення неодноразово змінювалося, попередній власник (ТОВ «СТОІК ПЛЮС»), якому вона належала на підставі договору купівлі-продажу від 16 березня 2006 року, експлуатував її як лазню з парною. 
Судом установлено, що згідно з витягом з бази даних Державного земельного кадастру від 08 лютого 2012 року та витягом з автоматизованої системи ведення земельного кадастру м. Києва від 06 березня 2012 року 
№ ДК-00834/2012 земельна ділянка на АДРЕСА_1 перебувала у користуванні попереднього власника спірного нерухомого майна 
ТОВ «СТОІК ПЛЮС». 
Також відповідач зазначав про те, що він є власником суміжної земельної ділянки, з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, на якій він будує приватний будинок, унаслідок чого відповідач придбав спірне нерухоме майно, тобто лазню з парною, оскільки вважав, що її розташування на сусідній ділянці порушує інтереси 
 ОСОБА_1 та його сім`ї. Зазначав, що вирішив здійснити переобладнання вказаної будівлі під творчу майстерню. 
Ураховуючи викладене, апеляційний суд, вказуючи про наявність підстав для задоволення позову, належним чином фактичні обставини у справі не встановив, у порушення вищевказаних вимог закону не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 придбав нерухоме майно у ТОВ «СТОІК ПЛЮС», в якого на той час перебувала в оренді спірна земельна ділянка, на якій розташоване відповідне майно.
Разом з тим згідно з частинами першою та другою статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. 
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. 
Таким чином, апеляційному суду слід перевірити доводи прокурора щодо самовільного зайняття відповідачем спірної земельної ділянки, тому що відповідач фактично набув право на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, яка перебувала у користуванні на праві оренди у попереднього власника цього майна - ТОВ «СТОІК ПЛЮС». Тобто суду слід дослідити чи перейшло до ОСОБА_1 відповідне право користування спірною земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому самому обсязі, що було у попереднього землекористувача ТОВ «СТОІК ПЛЮС».
Разом з тим Верховний Суд звертає увагу на те, що згідно з витягом з бази даних міського земельного кадастру від 07 листопада 2016 року № 19082, листом Департамента земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 03 березня 
2017 року № 057023-3875, актом обстеження земельної ділянки Департаменту земельних ресурсів від 03 травня 2017 року №17-0606-09, актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства Департаменту земельних ресурсів від 26 січня 2018 року № 18-0011-09 спірна земельна ділянка перебуває у користуванні та обліковується з ОСОБА_1 .
Отже, апеляційному суду слід дослідити чи можуть вищевказані обставини свідчити про те, що відповідач є законним користувачем спірної земельної ділянки. 
Також апеляційний суд, вказуючи про здійснення відповідачем самочинного будівництва, мотивовано не обґрунтував чому не взяв до уваги висновок експертів за результатами проведення комісійної будівельно-технічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз 
від 20 лютого 2020 року № 9707/19-44/5186/5187/20-44, згідно з яким фактично проведені будівельні роботи із влаштування (будівництва) об`єкта 
на АДРЕСА_1 , класифікуються, як реконструкція. Не спростував належними доказами та не навів мотивів відхилення вказаного висновку і не оцінив цей доказ як належний/неналежний у системному зв`язку з іншими доказами у справі. 
Крім того, апеляційний суд задовольняючи вимогу прокурора про повернення земельної ділянки, належним чином не встановив її площу, оскільки прокурор зазначав, що площа ділянки становить 0,0872 га, разом з тим у попереднього власника нерухомого майна, яке розташовано на ній перебувала 
у користуванні земельна ділянка, площею саме 221 кв. м, про що також зазначав відповідач. В іншій частині ділянки  ОСОБА_1 вказував, що усунув відповідне порушення, прибрав розташовані на ній будівельні матеріали. 
Таким чином, апеляційний суд необґрунтовано не перевірив вищевказані обставини та не оцінив їх у взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами. 
Крім того, суд апеляційної інстанцій не перевірив дотримання принципу пропорційності легітимній меті, тобто розумного співвідношення між інтересами суспільства й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності на майно, не оцінив поведінку сторін.
Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного приватного права.
Позбавлення права власності має бути здійснене відповідно до закону, необхідним у демократичному суспільстві і спрямованим на досягнення «справедливого балансу» між інтересами суспільства та інтересами заявника.

Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном.
Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень 
(пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17).
Апеляційний суд не перевірив чи правомірно очікував відповідач під час набуття спірного нерухомого майна права на користування земельною ділянкою під ним, якщо ТОВ «СТОІК ПЛЮС» у законний спосіб набув його у власність та відповідно до закону користувався земельною ділянкою, на якій розташоване це майно, а  ОСОБА_1 після отримання цього майна повинен мати змогу мирно ним володіти. Чи відповідало легітимній меті позбавлення  ОСОБА_1 майна шляхом його знесення. Тобто апеляційним судом не було проаналізовано таких обставини і не наведено мотивів спростування висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову. 
Отже, факторами, з якими пов`язуються можливість позбавлення особи майна, є добросовісність (недобросовісність) набувача майна.
Кожен із цих факторів досліджується послідовно стосовно кожного набувача у ланцюгу набувачів, якщо про існування відповідних обставин стверджує сторона, яка несе тягар їх доведення.
До того ж стаття 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном лише тієї особи, яка добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка відповідної особи.
Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 червня 2026 року у справі № 360/773/14-ц. 

Тобто апеляційним судом не здійснено перевірку добросовісності кожного набувача спірного нерухомого майна, яке розташовано не відповідній земельній ділянці. 
Отже, апеляційний суд у порушення вищевказаних вимог закону фактичні обставини у справі не встановив, не здійснив належної оцінки наявних у справі доказів, не перевірив доводів відповідача, а дійшов формального та передчасного висновку про задоволення позову прокурора. 
Разом з тим Верховний Суд є судом права, а не судом факту, позбавлений можливості самостійно встановлювати обставини справи, не встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, а також досліджувати докази справи, змінюючи їх оцінку відповідно до статті 400 ЦПК України.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів 
(постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі 
№ 373/2054/16-ц).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
На стадії касаційного розгляду справи суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, та переоцінювати докази у справі з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені 
пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Враховуючи наведене ухвалене апеляційним судом рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Щодо судових витрат
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, то розподіл судових витратВерховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шуляк Надія Олександрівна, задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. М. Ігнатенко
Судді С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв
О. М. Ситнік
І. М. Фаловська