Провадження № 2-а/742/15/26 
Єдиний унікальний № 742/274/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2026 року м.Прилуки 
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Коваленка А.В., за участю секретаря судових засідань Бабенко Б.І., розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до головного Управління патрульної поліції в Житомирської області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, - 
ВСТАНОВИВ:
І.Зміст позовних вимог та заперечень сторін.
У січні 2026 року позивач  звернувся до суду з позовною заявою в якій просить скасувати постанову серії ЕНА № 6464339 від 05.01.2026 р. про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400 грн та матеріали адміністративної справи за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Свої вимоги аргументує тим, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 05.01.2026 року серія ЕНА № 6464339  ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення за ч.2 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 3400 гривень.
Позивач вказує, що 05.01.2026 року він рухаючись автодорогою Київ-ЧОП керував транспортним засобом, після чого був зупинений працівниками поліції, під час перевірки документів працівник поліції дійшов помилкового висновку про відсутність у нього, права керування транспортним засобом та виніс постанову за ч.2 ст.126 КУпАП.,
На момент керування транспортним засобом він мав дійсне та чинне посвідчення водія відповідної категорії, яке не було анульоване, скасоване або вилучене у встановленому законом порядку. Під час зупинки працівниками поліції він намагався надати посвідчення водія в електронній формі через мобільний застосунок «Дія». 
Однак у зв`язку з відсутністю доступу до мережі Інтернет пред`явити електронне посвідчення на момент перевірки не було можливості. Неможливість його пред`явлення через технічні причини не свідчить про відсутність права керування.
Оскільки, право керування транспортним засобом у нього було, посвідчення водія є дійсним, а сам факт непред`явлення посвідчення водія не свідчить про відсутність права керування та не утворює склад правопорушення за ч.2 ст.126 КУпАП, позивач і просить суд відповідно до ст.247 КУпАП провадження у справі закрити у разі відсутності складу адміністративного правопорушення
06.02.2026 від представника відповідача- ГУНП в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву в якій він заперечував, щодо задоволення позовних вимог, оскільки не є належним відповідачем.
27.03.2026 від представника відповідача – Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву в якій він заперечував, щодо задоволення позовних вимог, оскільки матеріали справи містять докази порушення позивачем п.2.1. ПДР за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.126 КУпАП.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 20.01.2026 року відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи на 09 год.00 хв. 16 березня 2026року. 
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 11.03.2026 року в зв`язку з відставкою головуючого судду Циганко М.О. прийнято справу до розгляду суддею Коваленко А.В. та призначено розгляд справи на 09 год.00 хв. 29 квітня 2026року. 
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 03.04.2026 року залучено до участі в справі в якості відповідача Департамент патрульної поліції. 
29.04.2026 року відкладено розгляд справи в зв`язку неявкою учасників та призначено наступне судове засідання на 01.06.2026 року 11 год 40 хв.
01.06.2026 року відкладено розгляд справи в зв`язку неявкою учасників ( відсутнє підтвердження належного повідомлення позивача) та витребувано докази в ТСЦ №7442 і призначено наступне судове засідання на 25.06.2026 року 09 год .00 хв.
25.06.2026 року відкладено розгляд справи в зв`язку неявкою учасників( відсутнє підтвердження належного повідомлення позивача) та призначено наступне судове засідання на 25.06.2026 року 09 год .00 хв.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 25.06.2026 року визнано явку позивача обов`язковою та призначено наступне судове засідання на 24.08.2026 року 11 год .00 хв.
24.08.2026 року судове засідання відкладено до 08 год.10 хвилин 28 серпня 2026 року.
ІІІ. Позиції сторін.
В судове засідання позивач не з`явився. 
Відповідачі в судовому засідання не з`явилися та хоча належнм чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
Постановою серія ЕНА № 6464339 від 05.01.2026 р. інспектор взводу №1 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області сержантом Хоменко Д.І наклав на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 3400 грн за ч. 2 ст. 126 КУпАП .
Згідно постанови, 05.01.2026 року о 02 год 33 хв на автодорозі Київ- Чоп М-06, 86 км ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки VOLKSWAGEN ATLAS номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керувати таким транспортним засобом ,чим порушив вимоги п.2.1 «а» ПДР України. ( а.с.4)
Згідно копії посвідчення водія серії НОМЕР_2 , останнє видано ОСОБА_1 , 1978 року народження, ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Відповідно до інформації наданої Територіальним сервісним центром № 742 Кагал Роман Петрович, отримав 11 лютого 1997 року посвідчення водія серії НОМЕР_2 з правом керування транспортними засобами категорії «В,С».
V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. 
У частині першій статті 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Основного Закону України). Аналогічний припис закріплено у частині першій статті 6 КАС України. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (частина друга статті 6 КАС України).
Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен бути якісним, щоби виключити будь-який ризик свавілля.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема ч. 1ст. 126 КУпАП
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або до суду у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює,а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:
1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину;
2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані;
3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї;
4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію;
5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.
Більше того, приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.
Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.
Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів:(п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04
Відповідно до п.п. 1,3,8 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, Суд зазначає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.
Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 року по справі № 295/3099/17 та від 13.02.2020 року по справі № 524/9716/16-а та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.
Згідно з ч. 2 ст. 126 КУпАП, передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом
Відповідно до п.2.1.(а) ПДР , водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05.01.2026 року о 02 год 33 хв на автодорозі Київ- Чоп М-06, 86 км ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки VOLKSWAGEN ATLAS номерний знак НОМЕР_1 та був зупинений працівниками патрульної поліції.
Також, встановлено, та не заперечується учасниками справи, що на момент зупинки у ОСОБА_1 було відсутнє посвідчення водія при собі.
Натомість, відповідно до копії посвдчення водія долученої до матеріалів справи та відповіді наданої ТСЦ МВС № 7442 , ОСОБА_1 , отримав 11 лютого 1997 року посвідчення водія серії НОМЕР_2 з правом керування транспортними засобами категорії «В,С».
Суд , не приймає до уваги доводи відповідача –Департаменту патрульної поліції про те, що інформації про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія в базі даних немає, що є підставою для накладення на нього стягнення за ч.2 ст.126 КУпАП, оскільки дані твердження спростовані даними ТСЦ №742, яким підтверджено отримання останнім посвідчення водія категорій «В,С», а відсутність інформації в базі даних не може бути підставою вважати, що водій не мав права керування транспортним засобом, оскільки внесення інформації до баз даних не належить до компетенції водія.
Таким чином суд вважає встановленим, що на момент зупинки працівниками поліції ОСОБА_1 в останнього було право керування транспортними засобами, але останній не надав посвідчення водія працівникам поліції, а тому такі дії останнього підпадають під ч.1 ст.126 КУпАП та не містять склад адміністративного правопорушення передбачений ч.2 ст.126 КУпАП, а тому позовні вимоги до Департаменту патрульної поліції підлягають задоволенню.
Натомість, позовні вимоги до ГУНП Житомирській області не підлягають до задоволення, оскільки зазначений інспектор взводу №1 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області сержант Хоменко Д.І., який склав протокол підпорядкований саме Департаменту патрульної поліції, а не ГУНП Житомирській області, а отже ГУНП Житомирській області є неналежним відповідачем.
Керуючись ст.ст. 2, 77, 241-246, 255, 286 КАС України, суд
ВИРІШИВ :
У задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області – відмовити.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції – задовольнити.
Скасувати постанову серії ЕНА № 6464339 від 05.01.2026 р. винесену у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 126 КУпАП - закрити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Анатолій КОВАЛЕНКО