ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2026 м.Дніпро Справа №908/5/26
Центральний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Левшиної Г.В. (доповідач)
суддів: Чус О.В., Андрейчука Л.В.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області
на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 29.06.2026 (суддя Азізбекян Т.А., повний текст ухвали складено 27.07.2026) про зупинення провадження у справі №908/5/26
за позовом Першого заступника керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі:
позивач-1 Державне агентство України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм 
позивач-2 Східний офіс Держаудитслужби 
позивач-3 Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області 
відповідач-1 Вільнянське міжрайонне управління водного господарства 
відповідача-2 Товариство з обмеженою відповідальністю «Твій енергопостачальник» 
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів у сумі 195707,22 грн
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст обставин справи та оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява першого заступника керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах: Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм (позивач-1), Східного офісу Держаудитслужби (позивач-2) та Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області (позивач-3) до Вільнянського міжрайонного управління водного господарства (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Твій енергопостачальник» (відповідач-2), в якій прокурор просить:
- визнати недійсною додаткову угоду № 6 від 21.09.2023 до договору про постачання/закупівлю електричної енергії споживачу № 4/2022-Е від 01.01.2023, укладеного між Вільнянським міжрайонним управлінням водного господарства та Товариством з обмеженою відповідальністю «Твій енергопостачальник»;
- визнати недійсною додаткову угоду № 7 від 26.12.2023 до договору про постачання/закупівлю електричної енергії споживачу № 4/2022-Е від 01.01.2023, укладеного між Вільнянським міжрайонним управлінням водного господарства та Товариством з обмеженою відповідальністю «Твій енергопостачальник»;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Твій енергопостачальник» кошти в сумі 195707,22 грн на користь держави в особі Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм.
26.05.2026 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Твій енергопостачальник» надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №908/5/26 до закінчення розгляду Конституційним Судом України справи №3-78/2026 (178/26) та оприлюднення повного тексту рішення.
Заступником керівника Запорізької обласної прокуратури 12.06.2026 в системі «Електронний суд» сформована заява, яка містить обґрунтування заперечень на клопотання про зупинення провадження у справі №908/5/26.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 29.06.2026 провадження у справі №908/5/26 зупинено до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України у справі №3-78/2026 (178/26) за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрГазРесурс» щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» від 25 грудня 2015 року № 922- УІІІ зі змінами.
Вказана ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що визнання Конституційним Судом України нормативного акта чи його окремих положень неконституційними виключає можливість їх подальшого застосування та відтворення органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими особами, окрім випадків, коли положення Конституції України, через невідповідність яким відповідний акт було визнано неконституційним, у подальшому змінені у порядку, передбаченому розділом XIII Конституції України.
Відтак, оскільки вирішення Конституційним Судом України справи №3-78/2026 (178/26) щодо конституційності пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" може мати істотне значення для правильного вирішення даного спору, зокрема, щодо правомірності застосування встановленого вказаною нормою 10-відсоткового обмеження при зміні ціни за одиницю товару, господарський суд першої інстанції, з метою забезпечення принципу правової визначеності та єдності судової практики, дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у справі №908/5/26 до ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі №3-78/2026 (178/26) та оприлюднення його повного тексту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись із зазначеною ухвалою до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся керівник Запорізької окружної прокуратури Запорізької області, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 29.06.2026 у справі №908/5/26 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Мотивуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначив, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, перешкоджає подальшому провадженню у справі, через що підлягає скасуванню.
В обґрунтування заявленої позиції прокурор вказав, що суд першої інстанції, зупиняючи провадження у даній справі, не навів достатніх обґрунтувань, на підставі яких він дійшов висновку про об`єктивну неможливість розгляду цієї справи, неможливість встановити та оцінити певні конкретні обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Також апелянт акцентував увагу на тому, що дія рішення Конституційного Суду України у справі №3-78/2026 (178/26) не поширюватиметься на спір у справі №908/5/26, зважаючи на те, що правовідносини з виконання спірного договору були завершені на момент звернення прокурора з позовом до суду.
Підсумовуючи, скаржник наголосив, що місцевий господарський суд, постановляючи оскаржувану ухвалу на стадії розгляду справи по суті, порушив принцип процесуальної економії господарського судочинства та не забезпечив оперативний розгляд справи №908/5/26, провадження у якій відкрито ще 06.01.2026.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.
21.08.2026 через підсистему «Електронний суд» від Товариство з обмеженою відповідальністю «Твій енергопостачальник» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач-2 заперечував проти вимог апеляційної скарги, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу - без змін.
Відповідач-2 вказував, що предметом конституційного провадження у справі №3-78/2026 (178/26) є конституційність п. 2 ч. 5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі» тієї самої норми, яка становить правову основу позовних вимог прокурора. Тому об`єктивна неможливість розгляду справи в цьому випадку полягає не у відсутності доказів, а у принциповій невизначеності правової норми, що підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.
Окремо представник товариства акцентував увагу апеляційного на суду на обставинах передачі справи №910/11553/25 на розгляд Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для формування правового висновку щодо можливості зупинення провадження у подібних правовідносинах у зв`язку з відкриттям відповідного конституційного провадження. На думку відповідача-2, продовження розгляду справи №908/5/26 до формування відповідного висновку Об`єднаної палати може призвести до ситуації, коли справа буде вирішена на підставі підходу, який у подальшому може бути змінений або уточнений Верховним Судом.

Додаткові пояснення прокурора.
24.08.2026 через підсистему «Електронний суд» від керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області надійшли додаткові письмові пояснення, за змістом яких прокурор підтримав раніше заявлену позицію щодо необхідності скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Так, прокурор зауважив на необґрунтованості доводів відповідача-2, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, а також наголосив на тому, що задоволення судом необґрунтованого клопотання про зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчитиме про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997.
Окремо прокурор повідомив апеляційний суд про винесення ухвали Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.08.2026 у справі №910/11553/25. Викладені судом касаційної інстанції висновки скаржник просив врахувати при розгляді поданої ним апеляційної скарги.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Левшиної Г.В. (доповідач), суддів: Чус О.В., Андрейчука Л.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.08.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 29.06.2026 про зупинення провадження у справі №908/5/26; розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу, інших заяв та клопотань протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Зазначену ухвалу надіслано всім учасникам справи в електронні кабінети через систему «Електронний суд» 11.08.2026 о 16:07, про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про доставку електронного листа.
У ході апеляційного розгляду даної справи Центральним апеляційним господарським судом, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 2 ст. 273 ГПК України.
Клопотань від учасників справи про розгляд апеляційної скарги з їх повідомленням (викликом) до суду не надходило.
Не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).
Згідно з ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні ухвали, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.
Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано положеннями статей 227, 228 Господарського процесуального кодексу України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний або ж має право зупинити провадження у справі.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
За частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Водночас як верховенство права, так і розумність строків розгляду справи судом належать до основних засад (принципів) господарського судочинства за частиною 3 цієї ж статті.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 01.03.2024 у справі №910/17615/20, зазначив, що: по-перше, провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього; по-друге, під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, черговості розгляду вимог тощо; по-третє, обов`язкова пов`язаність справи, що зупиняється, з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.
Таким чином, для вирішення питання про зупинення провадження у справі з огляду на вимоги пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України, суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати:
- чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства;
- чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи з вказівкою на обставини, які встановлюються судом в іншій справі.
Під неможливістю розгляду справи необхідно розуміти відсутність у господарського суду можливості самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.
Для вирішення питання про зупинення провадження у справі, господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
Саме по собі твердження про неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для застосування пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України.
Вказаний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №910/12694/18, від 17.04.2019 у справі №924/645/18, від 20.12.2019 у справі №910/13234/18, від 13.09.2019 у справі №912/872/18, від 21.02.2019 у справі №910/974/18.
При цьому п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Так, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що в даному випадку висновок щодо конституційності пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" буде зроблений Конституційним Судом України за результатом розгляду справи № 3-78/2026, і такий висновок безпосередньо впливатиме на обставини, що підлягають встановленню в межах розгляду даної господарської справи, предметом якої є питання дійсності додаткових угод до договору про закупівлю з підстав їх невідповідності означеній нормі закону.
Разом із тим, на переконання судової колегії, місцевий господарський суд всупереч наведеним вище вимогам законодавства та правовим позиціям Верховного Суду щодо застосування приписів ст. 227 ГПК України, зупиняючи провадження у цій справі, не навів достатніх обґрунтувань, на підставі яких він дійшов висновку про об`єктивну неможливість розгляду цієї справи, неможливість встановити та оцінити певні конкретні обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору на підставі наявних у матеріалах справи доказів.
Окрім того, апеляційний суд вважає за необхідне наголосити на тому, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.04.2018 у справі №800/235/17 (провадження №11-271сап18) сформулювала висновок щодо застосування п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС у питанні зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження. Скасовуючи ухвалу про зупинення провадження як передчасну, Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що суд повинен мотивувати зв`язок між очікуваними висновками рішення суду конституційної юрисдикції та предметом спору, конкретизувати, чому з огляду на характер заявлених вимог неможливо розглянути справу без попереднього розгляду справи в порядку конституційного судочинства, та зазначити, чому зібрані у справі докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Отже, Велика Палата Верховного Суду не встановила абсолютної заборони зупиняти провадження до ухвалення рішення Конституційним Судом України, однак визначила обов`язковий стандарт обґрунтування такого зупинення, за яким сам лише факт розгляду Конституційним Судом України питання щодо конституційності норми, яка підлягає застосуванню у справі, не є достатнім.
Розвиваючи наведений підхід, об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 12.12.2019 у справі №826/25204/15 сформулювала висновок щодо застосування тотожної норми п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС, за яким: під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи слід розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій іншій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи (п. 35 постанови); зупинення провадження з підстав неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, є доцільним у випадках, коли предметом розгляду органу конституційної юрисдикції є норми закону чи іншого акта, якими врегульовано питання щодо юридичної відповідальності фізичної особи, тоді як в інших випадках визнання неконституційним закону чи іншого акта не матиме впливу на правове регулювання відносин, що виникли (відбулися) до ухвалення рішення Конституційним Судом України (п. 37 постанови); вирішуючи питання щодо зупинення провадження, суд повинен належним чином проаналізувати імовірні наслідки ухвалення Конституційним Судом України рішення за результатом розгляду справи, їх взаємозв`язок зі спірними правовідносинами, що є предметом розгляду у справі, підставами позову, та відобразити відповідні висновки у своїй ухвалі (п. 38 постанови).
Наведений підхід Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду з огляду на тотожність зазначених норм процесуального права є релевантним для застосування п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК незалежно від того, що його сформульовано в іншій юрисдикції. За цим підходом практика Верховного Суду є усталеною: закони та інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю (Рішення Конституційного Суду України від 24.12.1997 №8-зп/1997), тому за загальним правилом суд розглядає справу на підставі чинного законодавства і не зупиняє провадження до вирішення Конституційним Судом України питання щодо конституційності норми, яка підлягає застосуванню; сам лише факт відкриття конституційного провадження щодо такої норми не створює об`єктивної неможливості розгляду справи. Зупинення провадження є винятком, який можливий лише тоді, коли суд обґрунтує у своїй ухвалі зв`язок між очікуваним рішенням Конституційного Суду України та предметом спору, конкретизує, у чому саме полягає об`єктивна неможливість розгляду справи, та пояснить, чому зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Водночас зупинення провадження до вирішення справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, може бути виправданим у випадках, коли рішення Конституційного Суду України здатне вплинути на вирішення спору. Насамперед це справи, у яких предметом розгляду органу конституційної юрисдикції є норми, якими врегульовано питання юридичної відповідальності фізичної особи, оскільки саме у разі пом`якшення або скасування такої відповідальності закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України, Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99). Вплив рішення Конституційного Суду України на вирішення спору не виключається також тоді, коли спірні правовідносини тривають і правове регулювання прав та обов`язків їх учасників на майбутнє безпосередньо залежить від чинності норми, конституційність якої перевіряється (ч. 2 ст. 152 Конституції України). Проте і в цих випадках суд повинен обґрунтувати зупинення провадження за наведеними вище критеріями.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Стаття 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 дійшов висновку, що положення ч. 1 ст. 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.
У цій справі відповідачем є юридична особа, а не фізична особа. Окрім цього предметом спору є вимога про стягнення безпідставно одержаних коштів, що не є заходом відповідальності за порушення законодавства, а є наслідком недійсності правочину та безпідставного набуття майна. Більше того, спірні правовідносини, що виникли з виконання договору, завершені у 2023 році, відповідно, майбутнє рішення Конституційного Суду України на їх правове регулювання не вплине.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.08.2026 №910/11553/25.
Відтак, на переконання колегії суддів, вирішення Конституційним Судом України питання щодо конституційності пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону «Про публічні закупівлі», із застосуванням якої, як вказує відповідач-2, безпосередньо пов`язані позовні вимоги у цій справі, не є підставою для зупинення провадження у розумінні пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зупинення провадження у даній справі, не дотримавшись при цьому приписів пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України.
Таким чином, доводи прокурора про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, під час прийняття оскаржуваної ухвали, знайшли своє підтвердження.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Статтею 280 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. Отже, наявні підстави, передбачені ч. 1 п. 4 ст. 280 Господарського процесуального кодексу України.
Положеннями ч. 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Встановивши обґрунтованість доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи на розгляд суду першої інстанції згідно ч. 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України.
Відтак, апеляційна скарга керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Запорізької області від 29.06.2026 про зупинення провадження у справі №908/5/26 - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до місцевого господарського суду.

Судові витрати.
У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції (вирішення питання щодо прийняття зустрічної позовної заяви у справі), розподіл сум судового збору здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 271, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,- 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу керівника Запорізької окружної прокуратури Запорізької області на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 29.06.2026 про зупинення провадження у справі №908/5/26 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 29.06.2026 про зупинення провадження у справі №908/5/26 скасувати.

Справу №908/5/26 направити до Господарського суду Запорізької області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачено статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 14.09.2026.

Головуючий суддя Г.В. Левшина 

Суддя О.В. Чус

Суддя Л.В. Андрейчук