П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/20271/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Божук Д.А. 
Суддя-доповідач - Томчук А.В. 
27 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Томчука А.В. 
суддів: Драчук Т. О.  Савицької Н.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21.04.2026 адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 220250002630 від 22.10.2025.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.01.2004 по 31.12.2004 та призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 14.10.2025.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що період догляду непрацюючої матері за малолітньою дитиною підтверджується належними документами, а відповідач безпідставно не зарахував цей період до страхового стажу, при цьому не скористався правом самостійно витребувати необхідну інформацію.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21.04.2026 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо наявності підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду догляду за дитиною з 01.01.2004 по 31.12.2004, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків за цей період, а також відсутня довідка органів соціального захисту населення про отримання (неотримання) допомоги. Крім того, апелянт вважає, що зобов`язання судом першої інстанції призначити позивачу пенсію по інвалідності є формою втручання у дискреційні повноваження відповідача, що виходить за межі завдань адміністративного судочинства. На обґрунтування цього посилається на постанови Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, від 01.10.2019 у справі № 804/3646/18, від 21.12.2019 у справі № 663/574/17.
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила щодо доводів та мотивів такої скарги та просила залишити оскаржуване судове рішення без змін. Зазначає, що апеляційна скарга не ґрунтується на нормах права та не доводиться доказами. Вказує, що у період з 16.01.2003 по 16.01.2006 вона не працювала та здійснювала догляд за малолітнім сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що періоди з 16.01.2003 по 31.12.2003 та з 01.01.2005 по 16.01.2006 відповідач зарахував до страхового стажу, а спірним залишився лише період з 01.01.2004 по 31.12.2004. Посилається на пункт 1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, відповідно до якого страхові внески за жінок, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку, сплачуються з 01.01.2005, а тому за період до 01.01.2005 страховий стаж підтверджується відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Вважає, що відповідачі допустили формальний підхід, який не відповідає принципу верховенства права.
Інших заяв від учасників справи до суду не надходило.
З урахуванням приписів статті 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. 
Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 13/25/1789/В від 09.07.2025 позивача з 16.03.2025 визнано особою з інвалідністю третьої групи, безстроково.
ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою від 14.10.2025 щодо призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 22.10.2025 № 220250002630 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (14 років).
У рішенні зазначено, зокрема, що страховий стаж позивача становить 13 років 01 місяць 23 дні.
До страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2004 року згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 , оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків, відсутня довідка органів соціального захисту населення про отримання (неотримання) допомоги.
Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернулась до суду із цим позовом.
У відповідності до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з наступного.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності, за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Згідно зі статтею 32 Закону № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією. Для осіб з інвалідністю ІІ та ІІІ груп від 56 років до досягнення особою 59 років включно необхідний страховий стаж становить 14 років.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Пунктом 1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV визначено, що страхові внески за жінок, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку, сплачуються з 01.01.2005.
Отже, за період до 01.01.2005 страховий стаж жінки, яка здійснювала догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, підтверджується не за даними системи персоніфікованого обліку (оскільки сплата страхових внесків за таких жінок до 01.01.2005 законодавством не передбачалась), а на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло раніше.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637).
Відповідно до пункту 11 Порядку № 637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ). У спірний період з 01.01.2004 по 31.12.2004 позивач не працювала, що підтверджується відомостями трудової книжки та довідкою центру зайнятості про припинення виплати допомоги по безробіттю 10.01.2002. Відомості про працевлаштування позивача у зазначений період у матеріалах справи відсутні, що свідчить про здійснення нею догляду за малолітньою дитиною.
Колегія суддів зазначає, що спірний період з 01.01.2004 по 31.12.2004 припадає на час до 01.01.2005, коли сплата страхових внесків за жінок, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку, законодавством не передбачалась. Відтак вимога відповідача щодо наявності в Реєстрі застрахованих осіб відомостей про сплату страхових внесків за цей період є безпідставною, оскільки обов`язок сплати таких внесків виник лише з 01.01.2005.
Водночас вимога відповідача щодо надання довідки органів соціального захисту населення про отримання (неотримання) допомоги також не може бути підставою для відмови у зарахуванні спірного періоду до страхового стажу, оскільки пункт 11 Порядку № 637 не містить такої вимоги. Для підтвердження часу догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми достатнім є надання свідоцтва про народження дитини та документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
Суд також враховує, що відповідач самостійно зарахував до страхового стажу позивача періоди догляду за цією ж дитиною з 16.01.2003 по 31.12.2003 та з 01.01.2005 по 16.01.2006, тобто визнав факт здійснення позивачем догляду за малолітньою дитиною протягом усього періоду до досягнення нею трирічного віку, за винятком спірного періоду з 01.01.2004 по 31.12.2004. Незарахування саме цього проміжного періоду за відсутності будь-яких відомостей про працевлаштування позивача є непослідовним та суперечить встановленим обставинам.
Крім того, відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань. Відповідач таким правом не скористався, що свідчить про формальний підхід до розгляду заяви позивача.
Щодо доводів апеляційної скарги про втручання суду у дискреційні повноваження відповідача шляхом зобов`язання призначити пенсію по інвалідності, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Колегія суддів зазначає, що призначення пенсії по інвалідності за наявності встановленого законом страхового стажу та підтвердженої інвалідності не є дискреційним повноваженням пенсійного органу, а є його обов`язком, визначеним законом. За встановлених обставин справи, коли страховий стаж позивача з урахуванням спірного періоду перевищує 14 років, а інвалідність третьої групи встановлена безстроково, усі умови для призначення пенсії по інвалідності виконано. Відтак суд першої інстанції правомірно зобов`язав відповідача призначити позивачу пенсію по інвалідності з 14.10.2025 - дати повторного звернення із заявою.
Посилання апелянта на постанови Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, від 01.10.2019 у справі № 804/3646/18, від 21.12.2019 у справі № 663/574/17 є нерелевантними, оскільки у цій справі йдеться не про втручання у дискреційні повноваження, а про зобов`язання вчинити дію, для якої виконано всі визначені законом умови.
Щодо посилань апелянта на постанову Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 155/1180/17 про відсутність підстав для зарахування до стажу роботи періодів, зазначених у трудовій книжці, яка не оформлена в установленому порядку, колегія суддів зазначає, що предметом спору у цій справі є не зарахування періодів роботи за трудовою книжкою, а зарахування періоду догляду непрацюючої матері за малолітньою дитиною, який підтверджується свідоцтвом про народження та документами про відсутність працевлаштування. Відтак зазначена правова позиція не стосується подібних правовідносин.
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п.п. 29– 30 рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994). При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (див. пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001).
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статей 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до положень статті 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.  

Головуючий | | | Томчук А.В.
Судді | | | Драчук Т. О.    Савицька Н.В.