Новосанжарський районний суд Полтавської області

Справа № 542/2022/25
Провадження № 2/542/206/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2026 року       селище Нові Санжари
Новосанжарський районний суд Полтавської області 
в складі головуючої судді - Афанасьєвої Ю.О.,
за участю секретаря судового засідання - Чиж Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Нові Санжари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Касьян Віра Василівна до Акціонерного товариства «Акцент-Банк», третя особа: Київський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про звільнення майна з-під арешту, суд –
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Касьян В.В. 18.11.2025 року звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Акцент-Банк», третя особа: Київський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому, уточнивши вимоги, просить зняти обтяження з усього нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 , накладене на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №46596833 виданої 23.02.2015 Київським відділом державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції: номер запису про обтяження: 9010126 (спеціальний розділ); дата державної реєстрації: 12.03.2015; вид обтяження: арешт нерухомого майна.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 .
До складу спадкового майна, що залишилося після її смерті, входить житловий будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 . 
Після смерті ОСОБА_2 прийняв спадщину в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України, його брат ОСОБА_3 , який постійно проживав разом із ОСОБА_2 на час відкриття спадщини.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та за життя не оформив права власності на майно, яке успадкував після смерті матері. Після його смерті Першою Полтавською державною нотаріальною конторою за заявою брата спадкодавця ОСОБА_1 заведено спадкову справу за №115/2023.
Позивач зазначає, що таким чином, він є спадкоємцем після смерті брата ОСОБА_3 , а будинок, що входить до складу спадкового майна, на даний час належить матері позивача ОСОБА_2 .
Вказує, що у вересні 2024 року з метою оформлення спадщини він звернувся до Першої Полтавської державної нотаріальної контори, але державним нотаріусом повідомлено про те, що при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину на майно належне ОСОБА_2 було виявлено арешт всього нерухомого майна, а саме, у Державному реєстрі речових прав значиться: номер запису про обтяження: 9010126 (спеціальний розділ); дата державної реєстрації: 12.03.2015; вид обтяження : арешт нерухомого майна; особа майно якої обтяжується: ОСОБА_2 ; обтяжувач: Київський ВДВС Полтавського міського управління юстиції; предмет обтяження: все нерухоме майно.
Оскільки наявність арешту перешкоджає йому оформити спадкові права, він змушений звернутись до суду з даним позовом.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21.11.2025 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 22.12.2025 року (а.с.16-17).
Ухвалами суду від 22.12.2025 року, від 19.03.2026 року витребувано докази (а.с.28, 78).
Ухвалою суду від 03.02.2026 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Касьян В.В. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с.46).
Ухвалою суду від 26.02.2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Касьян В.В. про витребування доказів (а.с.63).
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06.05.2026 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду на 13.07.2026 року (а.с.135).
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.137).
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Касьян В.В. в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 140), надавши заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити (а.с. 141).
Представник відповідача Акціонерного товариства «Акцент-Банк», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 138) в судове засідання не з`явився. Відзиву на позов не надав.
Представник третьої особи Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 139) в судове засідання не з`явився. У наданих до суду письмових поясненнях (а.с.47-48) справу просив розглядати без їх участі.
Так, 03.02.2026 року представником третьої особи були надані пояснення щодо позовної заяви (а.с. 47-48), в яких зазначає, що на виконанні у Київському ВДВС у місті Полтаві ГТУЮ у Полтавській області перебувало виконавче провадження №46596833 з виконання судового наказу №2/552/2493/14 від 11.02.2015 виданого Київським районним судом м.Полтави про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Акцент банк» в розмірі 21627,86 грн. Виконавче провадження відкрите 20.02.2015 року.
Постановою державного виконавця від 23.02.2015 року накладено арешт на все майно боржника.
30.11.2015 року повернуто виконавчий документ стягувачу ПАТ КБ «Акцент банк» на підставі п. 5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону 1999р.).
Згідно з Актом про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 27.01.2018 року виконавче провадження №46596833 було знищено.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав про те, що він є спадкоємцем після смерті брата ОСОБА_3 , який прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_2 , на майно якої накладений арешт.
Так судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22.07.1965 (а.с.72) ОСОБА_2 є матір`ю позивача ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.105), померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з повідомленням Першої Полтавської державної нотаріальної контори, за архівними даними Першої Полтавської державної нотаріальної контори спадкова справа щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заведена. Разом з тим, заведена спадкова справа №115/2023 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , який, у свою чергу, прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_2 , але не оформив своїх спадкових прав (а.с.37).
Так, як вбачається з довідки №1186 від 16.05.2024 року КП «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради на час смерті ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , разом з нею за вказаною адресою був зареєстрований її син - ОСОБА_3 (а.с.113).
Отже, спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2 є її син ОСОБА_3 , який прийняв спадщину відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України. 
ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 є рідними братами, що вбачається із свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 (а.с.103) та серії НОМЕР_1 (а.с.104).
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.92).
Згідно зі статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За життя ОСОБА_3 заповіту не залишив.
Згідно зі ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно зі ст.1261 ЦК України  у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно з ч.3 ст.1268 ЦПК України спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Згідно зі спадкової справи №115/2023 (а.с.87-123), заведеної після смерті ОСОБА_3 , заяву про прийняття спадщини за законом після померлого ОСОБА_3 подав його рідний брат ОСОБА_1 (а.с. 98).
Також в матеріалах спадкової справи наявні заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відмову від належної частки в спадщині на користь ОСОБА_1 (а.с.88, 106).
Заяв від інших спадкоємців, що претендують на спадщину або відмовляються від неї до нотаріальної контори не надходили.
Отже, ОСОБА_1 , позивач у справі, є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 , який прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_2 
29 квітня 1998 року на підставі Договору купівлі-продажу ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_6 житловий будинок з господарськими будовами і присадибну земельну ділянку надану для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).
Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта зареєстровано обтяження: арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження 9010126, зареєстрований: 12.03.2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 46596833, виданий 23.02.2015, Київським ВДВС Полтавського МУЮ, особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_2 (а.с. 8).
Як вбачається з листа Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.04.2025 року №48808, згідно даних АСВП на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №46596833 з примусового виконання виконавчого листа №2/552/2493/14 виданого 11.02.2015 Ленінським районним судом м.Полтави про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент Банк» боргу в сумі 21627,86 грн. Постановою про закінчення виконавчого провадження від 30.11.2015 виконавче провадження закінчено на підставі п.5 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно актового запису №481 від 22.07.2015 року боржник помер (а.с.9).
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.
Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 липня 2023 року у справі № 214/2305/20 (провадження № 61-19730св21).
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV в редакції, чинній на час накладення арешту, (далі - Закон № 606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Арешт є початковою стадією виконавчого провадження щодо звернення стягнення на майно боржника.
Згідно із частиною другою статті 57 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на момент накладення арешту на майно боржника) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом.
Правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавче провадження підлягає повертається стягувачеві якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо 
встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - 
юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної 
особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі 
документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої 
каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою 
годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, 
за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші 
виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої 
участі боржника).
А згідно з ч.5 цієї статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.
Згідно із частинами першою, другою статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, – протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи – протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для:1) виконання судових рішень – з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, – з наступного дня після його постановлення; 2) виконання рішень комісій по трудових спорах – з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення; 3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.
Стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (стаття 371 ЦПК України 2004 року).
Такі ж положення містить статті 433 ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.
05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі – Закон № 1404-VIII).
Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18) зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.
Отже, суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Так, судом встановлено, що на виконанні у Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження №46596833 з примусового виконання виконавчого листа №2/552/2493/14 виданого 11.02.2015 Ленінським районним судом м.Полтави про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент Банк» боргу в сумі 21627,86 грн.
З письмових пояснень представника відділу ДВС (а.с. 47-48) вбачається, що виконавче провадження було відкрите 20.02.2015 року.
Постановою державного виконавця від 23.02.2015 року був накладений арешт на все майно боржника.
А постановою від 30.11.2015 року виконавчий документ був повернутий стягувачу ПАТ КБ «Акцент банк» на підставі п. 5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону 1999р.).
Згідно з Актом про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 27.01.2018 вказане виконавче провадження №46596833 було знищено.
Матеріали справи не містять доказів відкритих на даний час виконавчих проваджень боржником за яким є ОСОБА_2 , а стягувачем ПАТ «Акцент Банк» та повторного пред`явлення стягувача виконавчого листа до виконання.
При цьому посилання представника Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на те, що вони не можуть бути відповідачем у даній справі, суд вважає безпідставними, оскільки в даному випадку позивачем пред`явлений позов до відповідача АТ «Акцент Банк», а Київський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залучений до участі у справі в якості третьої особи.
Отже, суд зазначає, що з моменту завершення виконавчого провадження минуло більше 10 років, виконавче провадження вже знищене у зв`язку із закінченням строку його зберігання і матеріали справи не містять відомостей про те, що стягувач або його правонаступники повторно пред`являли вказаний виконавчий лист до виконання.
У справі відсутні докази існування правових підстав для застосування обтяження майна ОСОБА_2 і не доведено існування виконавчих проваджень, для забезпечення виконання яких можливо використати відповідне обтяження спірного майна боржника.
Отже, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови, коли немає виконавчого провадження та майнових претензій з боку кредитора, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Враховуючи викладене, що з моменту завершення (30.11.2015) виконавчого провадження минуло більше 10 років, виконавче провадження, в якому накладався арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2 було знищено, а будь-яких інших відкритих виконавчих проваджень стосовно неї немає, стягувач з заявою про повторне виконання рішення суду не звертався, а тому подальше накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_2 є невиправданим втручанням у право на мирне володіння своїм майном та обмежує права ОСОБА_1 , який є спадкоємцем, після смерті своєї матері та брата, що позбавляє його можливості оформити спадкові права та вільно користуватися та розпоряджатися спадковим майном, суд вважає, що наявні підстави про задоволення позову.
На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд-
В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Касьян Віра Василівна до Акціонерного товариства «Акцент-Банк», третя особа: Київський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про звільнення майна з-під арешту – задовольнити.
Скасувати обтяження (вид обтяження – арешт нерухомого майна) з належного  ОСОБА_2  нерухомого майна, що накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №46596833, виданої 23.02.2015 року Київським відділом державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, номер запису про обтяження: 9010126 (спеціальний розділ), дата державної реєстрації: 12.03.2015. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;
представник позивача: адвокат Касьян Віра Василівна, адреса робочого місця: вул.Юліана Матвійчука, 67А, м.Полтава;
відповідач: Акціонерне товариство «Акцент-Банк», місцезнаходження: вул.Батумська, буд.11, м.Дніпро;
третя особа: Київський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місцезнаходження: вул.Української Повстанської Армії, 29, м.Полтава.

Повний текст рішення складений 17 липня 2026 року.
Суддя Новосанжарського районного суду
Полтавської області        Ю.О. Афанасьєва