ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

13 липня 2026 року	Справа №160/12072/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі адміністративну справу №160/12072/26 за позовною заявою Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області (52005, Дніпропетровська область, Дніпровський район, с-ще Слобожанське, вул. Героїв України, 7, код ЄДРПОУ: 02909938) в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) (50103, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО, буд. 92, код ЄДРПОУ: 43877118) до відповідача-1: Царичанської селищної ради (51000, Дніпропетровська область, Дніпровський район, с-ще Царичанка, вул. Залізнична, буд. 10, код ЄДРПОУ: 04339706), до відповідача-2: Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 9а, код ЄДРПОУ: 44768034) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
07 травня 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву керівника Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області (далі – прокурор) в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) (далі – позивач) до відповідача-1: Царичанської селищної ради, до відповідача-2: Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», що надійшла в підсистемі «Електронний Суд», в якій прокурор просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Царичанської селищної ради (код ЄДРПОУ: 04339706), яка полягає в нездійсненні заходів щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду – комплексної пам`ятки природи загальнодержавного значення «Урочище «Лелія» площею 13 га і закріплення їх в натурі (на місцевості);
- визнати протиправною бездіяльність Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (код ЄДРПОУ: 44768034), яка полягає в нездійсненні заходів щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду – комплексної пам`ятки природи загальнодержавного значення «Урочище «Лелія» площею 17 га і закріплення їх в натурі (на місцевості);
- зобов`язати Царичанську селищну раду (код ЄДРПОУ: 04339706) забезпечити організацію проведення робіт із винесення меж комплексної пам`ятки природи загальнодержавного значення «Урочище «Лелія» площею 13 га, що знаходиться на території Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, та закріплення їх в натурі (на місцевості) відповідно до вимог чинного законодавства України;
- зобов`язати Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (код ЄДРПОУ: 44768034) забезпечити організацію проведення робіт із винесення меж комплексної пам`ятки природи загальнодержавного значення «Урочище «Лелія» площею 17 га, що згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, знаходиться на землях лісового фонду Царичанського лісництва ДП «Ліси України» та закріплення їх в натурі (на місцевості) відповідно до вимог чинного законодавства України.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправну бездіяльність відповідачів щодо невжиття заходів зі встановлення та винесення меж територій природно-заповідного фонду – комплексної пам`ятки природи загальнодержавного значення «Урочище «Лелія» і закріплення в натурі (на місцевості). Прокурор зазначає, що невжиття протягом тривалого часу Відповідачами дієвих заходів зі встановлення меж в натурі (на місцевості) комплексну пам`ятку природи загальнодержавного значення «Урочище «Лелія», що фактично унеможливлює охорону та збереження у природному стані цієї Пам`ятки, а також унеможливлює здійснення контролю за дотриманням режиму заборони певних видів діяльності на його території.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/12072/26 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 травня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/12072/26, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження). Витребувано додаткові докази по справі від відповідачів. 
16 червня 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від відповідача-2 в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач-2 проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що згідно охоронного зобов`язання від 28.09.2021 № 15/21/1-з частину території Пам`ятки природи площею 17 га передано під охорону та дотримання режиму території ДП «Петриківське лісове господарство», повноваження якого у зв`язку з припиненням передано до філії «Східний лісовий офіс» ДП «Ліси України». з моменту реалізації повноважень філії «Східний лісовий офіс» ДП «Ліси України» (з 01.07.2024), фактів про порушення режиму території об`єкту природно-заповідного фонду або вилучення земель лісогосподарського призначення державної власності зі зміною їх категорії не зафіксовано, лісокористувачем забезпечується охорона і збереження заповідного об`єкту у відповідності до оформленого охоронного зобов`язання від 28.09.2021 № 15/21/1-з. відповідно до розпорядження голови Дніпропетровської облдержадміністрації від 20.10.2023 № Р-442/0/3-23 «Про проведення інвентаризації», договору від 10.04.2024 № 10-2/04.2024-з, укладеного між державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» та ТОВ «ДНІПРОВСЬКИЙ ПРОЕКТНО-ВИШУКУВАЛЬНИЙ ІНСТИТУТ», здійснюються заходи з інвентаризації території Царичанського лісництва, та у відповідності до вимог статті 79-1 Земельного кодексу України формуються земельні ділянки з присвоєнням кадастрового номеру, відомості про які вносяться до Державного земельного кадастру. Вважаємо, що доцільним буде визначення замовником проведення робіт з розроблення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення - комплексної пам`ятки природи загальнодержавного значення «Урочище Лелія» - департамент екології та природних ресурсів Дніпропетровської ОВА.
19 червня 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відповідь на відзив, яка надійшла від прокурора в підсистемі «Електронний Суд». Зазначає, що Департамент екології та природних ресурсів, як структурний підрозділ Дніпропетровської обласної державної адміністрації жодними повноваженнями вчиняти дії та забезпечувати проведення робіт з винесення в натурі (на місцевості) меж комплексної пам`ятки природи загальнодержавного значення «Урочище «Лелія», що знаходиться в адміністративних межах Царичанської селищної ради – не наділений взагалі. Таких же висновків щодо відсутності у обласних військових адміністрацій повноважень щодо вчинення дій та забезпечувати проведення робіт з винесення в натурі (на місцевості) меж об`єкта природно-заповідного фонду та забезпечення його охорони, дійшла і колегія суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 10.10.2024 по справі № 340/4709/23. Саме на Відповідачів, які є землевласником та землекористувачем комплексної пам`ятки природи загальнодержавного значення «Урочище «Лелія», покладено обов`язок з охорони та забезпечення режиму території природно заповідного фонду, в тому числі: щодо встановлення в натурі його меж. При цьому, відсутність фіксації порушень режиму території об`єкту природнозаповідного фонду – комплексної пам`ятки природи загальнодержавного значення «Урочище «Лелія», як зазначив у відзиві Відповідач – 2, не позбавляє обов`язку ДП «Ліси України» забезпечити організацію проведення робіт із винесення меж комплексної пам`ятки природи загальнодержавного значення «Урочище «Лелія» площею 17 га 
Відповідач-1 правом на подання відзиву не скористався, копію ухвали та позовну заяву з додатками отримав завчасно, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до положень ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 15.09.2021 року №593 затверджено Положення про комплексну пам`ятку природи загальнодержавного значення «Урочище «Лелія» (далі – Пам`ятка природи).
28 вересня 2021 року Департаментом екології та природних ресурсів видано 2 охоронних зобов`язання: 
1) №15/21/1-з – державному підприємству «Петриківське лісове господарство» передається під охорону та дотримання встановленого режиму Пам`ятка природи площею згідно матеріалів лісовпорядкування 17 га (Царичанське лісництво, квартал 15), яка розташована на території Дніпровського району Дніпропетровської області;
2) №15/21/2-з – Царичанській селищній раді передається під охорону та дотримання встановленого режиму Пам`ятка природи площею згідно матеріалів лісовпорядкування 13 га, яка розташована між селами Турове та Тарасівка на території Дніпровського району Дніпропетровської області.
Кожним з охоронних зобов`язань передбачено зобов`язання землекористувача, зокрема, забезпечити охорону та збереження цінних природних комплексів об`єкта природно-заповідного фонду.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реформування управління лісової галузі» від 07.09.2022 року №1003, а також наказу Державного агентства лісових ресурсів України «Про припинення Державного підприємства «Петриківське лісове господарство» від 04.11.2022 року №963 Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (код ЄДРПОУ: 44768034) є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства «Петриківське лісове господарство» (код ЄДРПОУ: 00991611).
Листом Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної військової адміністрації від 07.05.2024 року №2-1601/0/261-24 прокурору повідомлено, що:
1) Пам`ятку природи загальною площею 30 га створено розпорядженням Ради Міністрів Української РСРС від 14.10.1974 року №780-р «Про затвердження пам`яток природи республіканського та обласного значення»;
2) за даними системи електронного документообігу «ДОК ПРОФ», що застосовується в департаменті для реєстрації документів, інформація стосовно погодження проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природо-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення для Пам`ятки природи до департаменту не надходила. 
Листом виконавчого комітету відповідача-1 від 27.11.2024 року №02-11/3318 прокурору повідомлено, що межі Пам`ятки природи в натурі не встановлені. Зазначено, що Пам`ятка природи має загальнодержавне значення, в зв`язку з чим відповідач-1 не є землевласником земельної ділянки площею 13 га. 
Листом відповідача-2 від 29.11.2024 року №1420/32.6-2024 прокурору повідомлено, що:
1) згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, територія пам`ятки природи частково знаходиться на землях лісового фонду Царичанського лісництва площею 17 га;
2) з моменту реалізації повноважень (з 01.07.2024 року) фактів порушення режиму території об`єкту природо-заповідного фонду або вилучення земель лісогосподарського призначення державної власності зі зміною їх категорії не зафіксовано, лісокористувачем забезпечується охорона і збереження заповідного об`єкту.
Листом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 27.05.2025 року №10-4-0.110.1-2691/2-25 прокурору повідомлено, що інформація про розробку проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів стосовно пам`ятки природи відсутня, також відсутня інформація про встановлення меж цього об`єкту в натурі. Інформація щодо ініціювання Царичанського ОТГ розроблення землевпорядної документації щодо формування земельних ділянок Пам`ятки природи відсутня. 
Листом Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) від 14.10.2025 року №3-6989-22 прокурору повідомлено, що наявні повноваження на звернення до суду з позовами. Водночас, наразі припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану. Такі заходи щодо Пам`ятки природи не проводились, в зв`язку з чим відсутні підстави для звернення до суду. Заперечення щодо вжиття прокурором заходів представницького характеру для поновлення інтересів держави відсутні. 
Листом Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 14.11.2025 року №2-4330/0/261-25 прокурору повідомлено, що за даними системи електронного документообігу "ДОК ПРОФ", що застосовується в департаменті для реєстрації документів, в межах можливих критеріїв пошуку, та в архіві департаменту ідентифіковано лист департаменту від 28.09.2021 № 1-6446/0/261-21 (копія додається) без додатків про направлення затвердженого Положення та охоронного зобов`язання від 28.09.2021 № 15/21/2-3. Разом з тим, звертаємо увагу, що комплексну пам`ятку природи загальнодержавного значення "Урочище Лелія" на території Царичанського району, загальною площею 30 га, було створено розпорядженням Ради Міністрів Української РСР від 14.10.1975 № 780 "Про доповнення списку пам`яток природи республіканського значення, що беруться під охорону держави" та ще у 2002 році передавалась під охорону Царичанській селищній раді з оформленням охоронного зобов`язання.
Листом позивача від 16.01.2026 року №3-278-3 прокурору повідомлено, що заходи державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства України суб`єктів господарювання, які зазначені у Вашому листі у запитуваний період не проводились. Також повідомляємо, що пунктом 1 Постанови Кабінетом Міністрів України від 13.03.2022 року №303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) в умовах воєнного стану», припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
Вважаючи таку поведінку протиправною та в зв`язку з наявністю підстав для представництва інтересів держави в суді, прокурор звернувся до суду з цим позовом. 
Щодо наявності підстав для звернення прокурора з цим позовом. 
Згідно п. 3 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII (далі – Закон №1697-VII) представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю медіа, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Офісу Генерального прокурора або обласної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.
Частиною четвертою ст. 23 Закону №1697-VII встановлено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.
За п. 1, 4 ч. 6 ст. 23 Закону №1697-VII під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: звертатися до суду з позовом (заявою, поданням), брати участь у розгляді справи.
В цій справі прокурор обґрунтовував наявність підстав таким. 
Невжиття Державною екологічною інспекцією Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) заходів щодо захисту інтересів держави у даних правовідносинах підтверджується відповідями № 3-6989-22 від 14.10.2025, № 3-278-3 від 16.01.2026 на запит прокуратури, де зазначено, що Державною екологічною інспекцією заходи державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства комплексної пам`ятки природи загальнодержавного значення «Урочище «Лелія» що знаходиться на території Царичанської об`єднаної територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області не проводились в зв`язку з чим у Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) відсутні законні підстави для звернення із позовною заявою до суду. Водночас, Державна екологічна інспекція Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) не заперечує щодо вжиття Слобожанською окружною прокуратурою Дніпропетровської області заходів представницького характеру для поновлення інтересів держави. Необхідність звернення до суду з даним позовом обумовлена наміром захисту інтересів держави у сфері забезпечення режиму охорони та використання об`єкта природно-заповідного фонду, що пов`язано з необхідністю чіткого визначення меж такого об`єкту, оскільки невиконання відповідачем вимог законодавства у цій сфері тривалий час залишається без уваги та реагування з боку держави в особі уповноважених органів. Зважаючи на необхідність реагування на виявлені порушення вимог законодавства, з метою їх усунення, Слобожанською окружною прокуратурою листом №66/1-334ВИХ-26 від 29.04.2026 повідомлено Державну екологічну інспекцію Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) про намір представництва прокуратурою інтересів держави в особі інспекції шляхом звернення до суду з даним позовом. Жодних заперечень щодо такого представництва від Інспекції не надходило. З викладеного слідує, що порушені державні інтереси є незахищеними та свідчить про бездіяльність з боку зазначеного органу державної влади та відповідно до ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» покладає на органи прокуратури обов`язок здійснювати представництво інтересів держави в суді шляхом пред`явлення та підтримання даного позову. З огляду на наведене, у прокурора є обґрунтовані підстави для пред`явлення позовної заяви в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області), у зв`язку із здійсненням останнім захисту інтересів держави неналежним чином.
В зв`язку з цим суд зазначає наступне.
У рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» навів мотиви, згідно з якими інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).
Висловлене цим Судом розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, застосованого у статті 23 Закону № 1697-VII.
«Інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Хоча у Конституції України не йдеться про захист прокурором інтересів суспільства, але інтерес держави є насамперед інтересом більшості членів суспільства, якому вона служить. Отже, інтерес держави охоплює суспільні (публічні) інтереси. Тому прокурор може захищати і суспільні інтереси, зокрема, громад з тих самих підстав, що й інтереси держави. З наведеного констатується, що звернення прокурора з позовом в інтересах держави охоплює, у тому числі, й захист інтересів громади.
Виходячи з таких критеріїв, у разі, якщо державний орган або орган місцевого самоврядування діє (бездіє) або приймає рішення всупереч закону та інтересам Українського народу, саме прокурор має право діяти на захист порушених інтересів держави шляхом подання відповідного позову до суду. В цьому випадку органи, які прийняли рішення чи вчинили дії (бездіяльність), що, на думку прокурора, порушують інтереси держави, набувають статусу відповідача.
«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Аналогічні правові висновки містяться у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25.06.2024 року у справі №120/15846/23. 
Суд визнає обґрунтованими посилання прокурора на те, що спірні правовідносини прямо стосуються інтересів держави, що вже втілено в низку нормативних актів, згаданих раніше, а також з огляду на положення ст. 13, 14 Конституції України, згідно яких, зокрема: 
Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. 
Згідно ст. 27, 28 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» від 16.06.1992 року №2456-XII (далі – Закон №2456-XII) пам`ятками природи оголошуються окремі унікальні природні утворення, що мають особливе природоохоронне, наукове, естетичне, пізнавальне і культурне значення, з метою збереження їх у природному стані.
Оголошення пам`яток природи провадиться без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів.
На території пам`яток природи забороняються суцільні, поступові, лісовідновні та прохідні рубки, видалення захаращеності, полювання та будь-яка інша діяльність, що загрожує збереженню або призводить до деградації чи зміни первісного їх стану.
На території пралісових пам`яток природи забороняються всі види рубок, у тому числі санітарні, рубки формування і оздоровлення лісів та видалення захаращеності (крім догляду за лінійними об`єктами та вирубування окремих дерев під час гасіння пожежі), будівництво споруд, прокладання шляхів, лінійних та інших об`єктів транспорту і зв`язку, випасання худоби, промислова заготівля недеревинних лісових продуктів.
Навколо пралісових пам`яток природи установлюються охоронні зони завширшки не менше подвійної висоти деревостану пралісу, в яких забороняються будь-які суцільні, у тому числі санітарні, а також поступові рубки.
Власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених пам`ятками природи, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.
Визначення належності територій до пралісових пам`яток природи здійснюється за спеціальною методикою, яка розробляється і затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Отже, інтереси держави в даній справі наявні. 
Щодо підстав участі прокурора суд також зважає на надані разом з позовною заявою листи позивача від 14.10.2025 року №3-6989-22, від 16.01.2026 року №3-278-3, згідно яких з позовами позивач не звертався, не заперечує проти вжиття прокурором заходів представницького характеру для захисту інтересів держави. 
Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону № 1697-VII, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.10.2025 року у справі №440/1326/25.
Отже, наявні правові підстави для представництва інтересів держави саме прокурором. 
Додатково суд зауважує, що такі спори є поширеними і повноваження прокурора подавати такі позови неодноразово підтверджені Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду, наприклад, у постановах від 10.10.2024 року у справі №340/4709/23, від 28.08.2025 року у справі №600/3379/23-а. 
Щодо наявності у прокурора подавати саме такий позов. 
Статтею 11 Закону Закон №2456-XII визначено, що спеціально уповноваженим органом державного управління в галузі організації, охорони та використання природно-заповідного фонду є центральний орган виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища (Мінприроди України), спеціальні підрозділи центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища та його органів на місцях. 
Згідно ч. 1 ст. 62 Закону №2456-XII державний контроль за додержанням режиму територій та об`єктів природнозаповідного фонду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, посадовими особами служби державної охорони природно-заповідного фонду України та іншими уповноваженими законом державними органами.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 року № 1264-XII (далі – Закон №1264-XII) державними органами управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища та інші державні органи, до компетенції яких законами України віднесено здійснення зазначених функцій. 
Відповідно до п. 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 року №275 (далі – Положення №275) Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. 
За п. 7 Положення №275 Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи. 
Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції затверджене наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 07.04.2020 року №230 (далі – Положення №230). 
Підпунктом 15 п. 2 розділу ІІ Положення №230 передбачено, що орган Держекоінспекції здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог закону про охорону і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, зокрема щодо, в т.ч. додержання режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду .
За п. 3, 11 розділу ІІ Положення №230 проводить перевірки (у тому числі документальні) із застосуванням інструментально-лабораторного контролю, складає відповідно до законодавства акти за результатами здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства з питань, що належать до її компетенції, надає обов`язкові до виконання приписи щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства інформує дозвільні органи про надані приписи суб`єктам господарювання, що провадять діяльність на підставі дозволів у сфері охорони навколишнього природного середовища, та здійснює контроль за їх виконанням і здійснює лабораторні вимірювання (випробування).
вживає в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступає позивачем та відповідачем у судах. 
Згідно з пп. 15 п. 2 Положення про Державну екологічну інспекцію Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) (далі - Інспекція), затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 04.12.2025 року №193, до функцій Інспекції належить здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог закону про охорону і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, у тому числі додержання режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду належить до функцій Інспекції. 
Крім того, відповідно до п. 9 зазначеного Положення Інспекція має повноваження звертатись до суду з метою реалізації повноважень у сфері охорони й збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Отже, судом встановлено, що цей позов міг би бути поданий з наявним складом позивачів, а тому він може бути поданий і прокурором в інтересах держави в особі цих же позивачів. 
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне. 
Згідно ч. 1, 3 ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до ст. 43, 44 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).
Статтями 45, 46 Земельного кодексу України встановлено, що землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.
Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.
До земель іншого природоохоронного призначення належать земельні ділянки, в межах яких є природні об`єкти, що мають особливу наукову цінність.
Межі земель іншого природоохоронного призначення закріплюються на місцевості межовими або інформаційними знаками.
Порядок використання земель іншого природоохоронного призначення визначається законом.
За ст. 7 Закону №2456-XII землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення.
На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. На землях територій та об`єктів природно-заповідного фонду, які створюються в зоні відчуження та зоні безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, забороняється будь-яка діяльність, що не забезпечує режим радіаційної безпеки.
Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
На використання земельної ділянки або її частини в межах природно-заповідного фонду може бути встановлено обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором. Обмеження (обтяження) підлягає державній реєстрації і діє протягом строку, встановленого законом або договором.
Завдані внаслідок обмеження (обтяження) у землекористуванні втрати відшкодовуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі ст. 27, 28 Закону №2456-XII пам`ятками природи оголошуються окремі унікальні природні утворення, що мають особливе природоохоронне, наукове, естетичне, пізнавальне і культурне значення, з метою збереження їх у природному стані.
Оголошення пам`яток природи провадиться без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів.
На території пам`яток природи забороняються суцільні, поступові, лісовідновні та прохідні рубки, видалення захаращеності, полювання та будь-яка інша діяльність, що загрожує збереженню або призводить до деградації чи зміни первісного їх стану.
На території пралісових пам`яток природи забороняються всі види рубок, у тому числі санітарні, рубки формування і оздоровлення лісів та видалення захаращеності (крім догляду за лінійними об`єктами та вирубування окремих дерев під час гасіння пожежі), будівництво споруд, прокладання шляхів, лінійних та інших об`єктів транспорту і зв`язку, випасання худоби, промислова заготівля недеревинних лісових продуктів.
Навколо пралісових пам`яток природи установлюються охоронні зони завширшки не менше подвійної висоти деревостану пралісу, в яких забороняються будь-які суцільні, у тому числі санітарні, а також поступові рубки.
Власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених пам`ятками природи, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.
Визначення належності територій до пралісових пам`яток природи здійснюється за спеціальною методикою, яка розробляється і затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Згідно п. «в» ст. 2 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 року №858-IV (далі – Закон №858-IV) землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів.
Відповідно до п. «а», «ґ» ст. 19 Закону №858-IV до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать:
а) організація та здійснення землеустрою, проведення інвентаризації земель та земельних ділянок усіх форм власності;
ґ) вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.
Пунктом «г» ст. 20 Закону №858-IV встановлено, що землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі: встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути);
Частиною другою ст. 20 Закону №858-IV передбачено, що заходи, передбачені затвердженою в установленому порядку документацією із землеустрою, є обов`язковими для виконання органами державної влади та органами місцевого самоврядування, власниками землі, землекористувачами, у тому числі орендарями.
Згідно зі ст. 22 Закону №858-IV землеустрій здійснюється на підставі:
а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою (у тому числі при розробленні містобудівної документації);
б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою;
в) судових рішень.
Відповідно до п. «в» ч. 2 ст. 25 Закону №858-IV видом документації із землеустрою є в т.ч. проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів.
За ч. 1, 2 ст. 26 Закону №858-IV замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи.
Розробниками документації із землеустрою є:
юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи сертифікований інженер-землевпорядник, який є відповідальним за якість робіт із землеустрою;
фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.
Частинами 1-4, 9-10 ст. 47 Закону №858-IV встановлено, що проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються з метою:
а) збереження природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу;
б) створення місць для організованого лікування та оздоровлення людей, масового відпочинку і туризму;
в) створення приміських зелених зон, збереження і використання об`єктів культурної спадщини;
г) проведення науково-дослідних робіт;
ґ) встановлення меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг;
д) визначення в натурі (на місцевості) меж охоронних зон та інших обмежень у використанні земель, встановлених законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, а також інформування про такі обмеження землевласників, землекористувачів, інших фізичних та юридичних осіб.
Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів визначають місце розташування і розміри земельних ділянок, власників земельних ділянок, землекористувачів, у тому числі орендарів, межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого (округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони), рекреаційного та історико-культурного (охоронні зони) призначення, водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів, а також встановлюють режим використання та охорони їх територій.
Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються на підставі укладених договорів між замовниками документації із землеустрою та її розробниками.
Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів для біосферних заповідників, природних заповідників, національних природних парків, регіональних ландшафтних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків, парків - пам`яток садово-паркового мистецтва та зоологічних парків можуть розроблятися лише на землях та земельних ділянках, що включаються до складу таких територій без вилучення у землевласників та землекористувачів.
Рішення про затвердження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій.
Відомості про межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, межі обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів вносяться до Державного земельного кадастру.
Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року №280/97-ВР (далі – Закон №280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Відповідно до п. 37 ч. 1 ст. 26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання прийняття рішень про організацію територій і об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; внесення пропозицій до відповідних державних органів щодо оголошення природних та інших об`єктів, що мають екологічну, історичну, культурну або наукову цінність, пам`ятками природи, історії або культури, які охороняються законом, прийняття рішень про оголошення в місцях масового розмноження та вирощування потомства дикими тваринами "сезону тиші" з обмеженням господарської діяльності та добуванням об`єктів тваринного світу;
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Охоронними зобов`язаннями від 28.09.2021 року кожного з відповідачів (відповідача-2 через правонаступництво) зобов`язано забезпечити охорону та збереження об`єкта природно-заповідного фонду у відповідній частині.
При цьому листом виконавчого комітету відповідача-1 від 27.11.2024 року №02-11/3318 прокурору повідомлено, що межі Пам`ятки природи в натурі не встановлені.
Ця обставина не заперечена відповідачами і в ході судового розгляду. 
Водночас, природоохоронне законодавство України передбачає ідентифікацію територій природно-заповідного фонду, в тому числі шляхом встановлення в натурі їх меж, для чого в обов`язковому порядку розробляються проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду.
Наведене убезпечує від використання землі на території природно-заповідного фонду не за цільовим призначенням та запобігає її протиправному привласненню.
Отже, встановлення меж територій природно-заповідного фонду є одним з обов`язкових за законом заходів із землеустрою, який забезпечує закріплення на місцевості меж цих територій з метою їх раціонального використання та охорони.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суд у складі Верховного суду від 28.08.2025 року у справі №600/3379/23-а. 
Таким чином, наявне правове становище Пам`ятки природи має негативний вплив на його збереження як об`єкта природо-заповідного фонду, існують умови для спрощення його використання не за цільовим призначенням та привласнення. 
Як наслідок, поведінка відповідачів має протиправний характер.
Щодо доводів відповідача-2 про те, що належним відповідачем є відповідна державна адміністрація, суд звертає увагу на наведений позивачем приклад судової практики - постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2024 року у справі №340/4709/23. В межах даної справи надавалась оцінка обсягу повноважень державних адміністрацій в подібних правовідносинах та констатовано: у статтях Земельного кодексу України, законів України «Про природно-заповідний фонд України», «Про землеустрій» відсутні будь-які зобов`язання обласних військових адміністрацій безпосередньо вчиняти дії та забезпечувати проведення робіт з винесення в натурі (на місцевості) меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
На противагу цьому охоронними зобов`язаннями саме відповідачів в даній справі зобов`язано забезпечити охорону та збереження об`єкта природно-заповідного фонду у відповідній частині. Відповідно, саме вони є належними відповідачами за даним позовом. 
За вказаних обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки позивач не надав доказів понесення судових витрат пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
УХВАЛИВ:
Позов Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області (52005, Дніпропетровська область, Дніпровський район, с-ще Слобожанське, вул. Героїв України, 7, код ЄДРПОУ: 02909938) в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) (50103, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО, буд. 92, код ЄДРПОУ: 43877118) до відповідача-1: Царичанської селищної ради (51000, Дніпропетровська область, Дніпровський район, с-ще Царичанка, вул. Залізнична, буд. 10, код ЄДРПОУ: 04339706), до відповідача-2: Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 9а, код ЄДРПОУ: 44768034) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Царичанської селищної ради (код ЄДРПОУ: 04339706), яка полягає в нездійсненні заходів щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду – комплексної пам`ятки природи загальнодержавного значення «Урочище «Лелія» площею 13 га і закріплення їх в натурі (на місцевості).
Визнати протиправною бездіяльність Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (код ЄДРПОУ: 44768034), яка полягає в нездійсненні заходів щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду – комплексної пам`ятки природи загальнодержавного значення «Урочище «Лелія» площею 17 га і закріплення їх в натурі (на місцевості).
Зобов`язати Царичанську селищну раду (код ЄДРПОУ: 04339706) забезпечити організацію проведення робіт із винесення меж комплексної пам`ятки природи загальнодержавного значення «Урочище «Лелія» площею 13 га, що знаходиться на території Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, та закріплення їх в натурі (на місцевості) відповідно до вимог чинного законодавства України.
Зобов`язати Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (код ЄДРПОУ: 44768034) забезпечити організацію проведення робіт із винесення меж комплексної пам`ятки природи загальнодержавного значення «Урочище «Лелія» площею 17 га, що згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, знаходиться на землях лісового фонду Царичанського лісництва ДП «Ліси України» та закріплення їх в натурі (на місцевості) відповідно до вимог чинного законодавства України.
Розподіл судових витрат не здійснювався.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко