Справа № 333/11284/25 
Провадження № 1-кп/333/512/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2026 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, яке 29.10.2025 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 22025080000001783, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоуспенівка, Веселівського району, Запорізької області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, за участі прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В :

Громадянин України ОСОБА_3 , перебуваючи у м. Мелітополь Запорізької області, яке з 25.02.2022 та станом на сьогоднішній день є тимчасово окупованою територією збройними формуваннями державою - агресором російської федерації, діючи умисно, з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями російської федерації, достовірно усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, прийняв пропозицію невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників збройних формувань російської федерації та окупаційної адміністрації держави-агресора, та добровільно приблизно у квітні 2022 року зайняв посаду «поліцейський ППС» (мовою оригіналу: «полицейский ППС») у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Запорізької області, а саме «Головне управління міністерства внутрішніх справ в Запорізькій області» мовою оригіналу: «Главное управления министерства внутренних дел в Запорожской области», яке у вересні 2022 року змінило назву на «Головне управління внутрішніх справ по Запорізькій області, мовою оригіналу «Главное управление внутренних дел по Запорожской області»), що розташоване за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Чернишевського, буд. 37.
Таким чином, громадянин України ОСОБА_3 , за викладених вище обставин, вчинив злочин, передбачений ч. 7 ст. 111-1 КК України - добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.
Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_3 (in absentia), який показань суду не давав та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду не надходило.
При цьому суд враховує, що на підставі ухвали слідчого судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 06.11.2025 у межах даного кримінального провадження проводилось спеціальне досудове розслідування.
Під час досудового розслідування повістки про виклик ОСОБА_3 на 25.10.2025, 27.10.2025, 28.10.2025 та повідомлення про підозру публікувалися в засобах масової інформації - газеті "Урядовий кур`єр" (№ 214 від 21.10.2025) та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, копії процесуальних документів, що підлягали врученню ОСОБА_3 , на виконання вимог ч.2 ст.297-5 КПК України, направлялись та вручались захиснику - адвокату ОСОБА_5 , що був забезпечений державою з Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.
Згідно відповіді заступника начальника УСБУ у Львівській області полковника ОСОБА_6 № 62/14/4-382 від 03.11.2025, ОСОБА_3 перебуває на тимчасово окупованій території в м. Мелітополь Запорізької області, під час окупації прийняв пропозицію невстановлених осіб із числа представників окупаційної влади м. Мелітополь та добровільно зайняв посаду «поліцейський ппс» у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території м. Мелітополь Запорізької області - «головне управління міністерства внутрішніх справ в Запорізькій області», станом на 03.11.2025 не виїжджав з окупованої території, фільтрації контролюючими органами не проходив.
Постановою старшого слідчого 1-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Запорізькій області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_7 від 29.10.2025 оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснення якого доручено оперативним співробітникам 4 відділу ГВ ЗНД УСБУ у Львівській області.
З огляду на зазначене, вбачається, що орган досудового розслідування вживав всіх можливих передбачених КПК України заходів для виклику та розшуку ОСОБА_3 , щоб забезпечити йому можливість безпосередньо та через захисника реалізовувати усі права підозрюваного на стадії досудового розслідування.
На підставі ухвали Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 19.03.2026 відносно ОСОБА_3 здійснювалось спеціальне судове провадження. У судовому засіданні приймав участь захисник ОСОБА_5 , який був захисником на стадії досудового розслідування і обізнаний з матеріалами кримінального провадження.
Судом також вживалися заходи про виклик обвинуваченого для забезпечення права на захист та доступ до правосуддя, у зв`язку із чим в судові засідання він викликався у порядку ст. 323 КПК України. Повістки про його виклик були опубліковані у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - у газетах "Голос України" та шляхом здійснення публікації про виклик на офіційному веб-сайті суду.
Суд вважає, що наявні у справі чисельні документи свідчать про відмову ОСОБА_3 , належним чином повідомленого про розпочате щодо нього кримінальне провадження, від реалізації права предстати перед судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, так само свідчать про його намір ухилитися від кримінальної відповідальності.
В той же час, ухилення обвинуваченого від правосуддя суд розцінює як реалізацію ним невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п."g" п.3 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст.63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.
Захисник обвинувачуваного ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 , у судовому засіданні зазначив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим та з`ясувати у нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення.
Водночас, захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні, реалізуючи право обвинуваченого на захист, висловив свою позицію з приводу пред`явленого обвинувачення. На думку захисника, стороною обвинувачення не надано належних, допустимих та переконливих доказів добровільності зайняття ОСОБА_3 посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території. Необхідно дати оцінку життєвим обставинам, в яких опинився обвинувачений внаслідок окупації частини території України, невідомо де перебувають рідні та близькі обвинуваченого, чи чиниться на них тиск тощо. Оскільки, будь-які сумніви в добровільності зайняття обвинуваченим посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території повинні трактуватися на його користь, захисник просив закрити кримінальне провадження, так як не встановлені достатні докази для доведення винуватості його підзахисного за ч.7 ст.111-1 КК України в суді і вичерпані можливості їх отримати.
Відповідно до ч.2 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч.3 ст.323 КПК України) суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, сприяє забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.
Разом з тим, суд враховує, що тимчасова окупація з боку РФ частини території України, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення РФ на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку РФ частини території України є загальновідомими фактами, які за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами РФ, а також "нормативними актами" самопроголошених суб`єктів на території України, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, у зв`язку з чим ці факти не потребують окремого доказування в межах даного кримінального провадження.
Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією", м. Мелітополь, Запорізької області, визнане тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України з 25.02.2022.
Також загальновідомим є факт створення на окупованих територіях України окупаційних адміністрацій, правоохоронних та інших воєнізованих чи владних органів.
Встановлені судом обставини підтверджуються показами свідка, отриманих під час його допиту, а також дослідженими документами.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показав, що він з березня по липень 2022 року, працював в органі поліції рф, що розташований за адресою: АДРЕСА_3. Свідок особисто знає ОСОБА_3 , оскільки обвинувачений був одним із патрульних поліцейських, який пішов працювати в російську поліцію, скоріш за все з фінансових мотивів. Свідок зазначив, що разом з ОСОБА_3 виконували різні поліцейські заходи, патрулювання, охорона тощо. Свідок повідомив, що йому не відомі випадки змушування, погроз, вмовляння чи іншого тиску з боку представників окупаційних органів рф, всі працівники патрульної поліції йшли добровільно працювати на службу в правоохоронні органи, їм окупаційна влада виплачувала заробітну плату.
Під час судового розгляду були досліджені наступні документи:
- група документів, що засвідчують відповідність окремих проведених слідчих (розшукових) та процесуальних дій вимогам закону та належними особами, початок і рух кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, наявність інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, такі як: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань; повідомлення про вчинення кримінального правопорушення; рапорт слідчого про виявлення кримінального правопорушення; повідомлення про початок досудового розлідування; постанови про створення групи слідчих, яким доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні; постанови про зміну групи слідчих, яким доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні; постанови про призначення (та зміну) групи прокурорів у кримінальному провадженні; доручення проведення досудового розслідування; постанови прокурора про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме кримінальне провадження тощо (т.1 а.с.148-189);
- ухвала слідчого судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 10.11.2025 по справі № 331/6476/25, згідно якої до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (т.1 а.с.190-192);
- ухвала слідчого судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 10.11.2025 по справі № 331/6476/25, згідно якої накладено арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: транспортний засіб марки "ВАЗ 21124", 2005 року випуску, колір сірий, дата реєстрації 06.04.2019 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (т.1 а.с.193-195);
- ухвала слідчого судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 06.11.2025 по справі № 331/6476/25, згідно якої надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 (т.1 а.с.43-44);
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.12.2023, згідно з яким свідок ОСОБА_8 серед пред`явлених фотознімків впізнав ОСОБА_3 під № 3, про якого давав покази на допиті (т.1 а.с.196-198);
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.06.2025, згідно з яким свідок ОСОБА_9 серед пред`явлених фотознімків впізнав ОСОБА_3 під № 3, про якого давав покази на допиті (т.1 а.с.199-202);
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.10.2025, згідно з яким свідок ОСОБА_10 серед пред`явлених фотознімків впізнала ОСОБА_3 під № 3, про якого давала покази на допиті (т.1 а.с.203-206);
- протокол огляду від 30.03.2024 за участю спеціаліста, згідно якого слідчим, оглянуто інформацію розміщену у мережі Інтернет. Під час огляду були збережені зображення веб-сторінок, які містять копію документа - (мовою оригіналу) "Выписка из Единого государственного реестра юридических лиц о юридическом лице "Главное управление министерства внутренних дел Российской федерации по Запорожской области", розташоване за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Чернишевського, буд. 37. Вказаний файл записаний на оптичний диск DVD-R, який долучено до даного протоколу (т.1 а.с.207-221);
- клопотання прокурора та ухвала слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 05.11.2025 ЄУН 4807/5922/25. Вказаною ухвалою надано дозвіл на використання у кримінальному провадженні № 22025080000001783, за підозрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України інформації, яка міститься у протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем № 59/14/993т від 10.11.2022 з додатком до нього - оптичним DVD-R диском № 59/14/531т від 10.11.2022, а також процесуальних документів, на підставі яких отримана вказана інформація, а саме: клопотання слідчого № 59/14/К-1499т від 31.10.2022 та ухвали слідчого судді Запорізького апеляційного суду № 10/4437т від 02.11.2022, отриманих і складених під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 22022080000000031 від 02.03.2022 (т.1 а.с.222-225);
- виділені із матеріалів кримінального провадження № 22022080000000031 від 02.03.2022 копії матеріалів досудового розслідування щодо проведеної негласної слідчої дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем з месенджеру "Telegram" мобільного телефону НОМЕР_1 , яким користується громадянин російської федерації ОСОБА_11 , на підставі ухвали слідчого судді Запорізького апеляційного суду № 10/4437т від 02.11.2022. Зокрема, серед іншого, зафіксовано відомості щодо посад, місця роботи та нарахованих заробітних плат співробітників "Главного управления МВД в Запорожской области" (мовою оригіналу) за квітень-травень 2022 року, зокрема відносно ОСОБА_3 . За результатами проведення вказаної негласної слідчої (розшукової) дії складено протокол від 10.11.2022 з додатками до нього, також складені протоколи виготовлення додатку до вказаного протоколу від 01.07.2025 та протокол огляду від 02.07.2025 (т.1 а.с.226-247, т.2 а.с.1-29);
- клопотання прокурора та ухвала слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 05.11.2025 ЄУН 4807/5919/25. Вказаною ухвалою надано дозвіл на використання у кримінальному провадженні № 22025080000001783, за підозрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України інформації, яка міститься у протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем № 59/14/1031т від 13.11.2022 з додатком до нього - оптичним DVD-R диском № 59/14/545т від 13.11.2022, а також процесуальних документів, на підставі яких отримана вказана інформація, а саме: клопотання слідчого № 59/14/К-1471т від 12.09.2022 та ухвали слідчого судді Запорізького апеляційного суду № 10/3903т від 14.09.2022, отриманих і складених під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 22022080000000102 від 29.03.2022 (т.2 а.с.30-33);
- виділені із матеріалів кримінального провадження № 22022080000000102 від 29.03.2022 копії матеріалів досудового розслідування щодо проведеної на підставі ухвали слідчого судді Запорізького апеляційного суду № 10/3903т від 14.09.2022, негласної слідчої дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем з месенджеру "Telegram" мобільного телефону НОМЕР_2 , яким користується громадянин України ОСОБА_12 , який вступив до лав незаконного правоохоронного органу - "відділ поліції № 1 Управління внутрішніх справ, розташований у м. Василівка". Зокрема, серед іншого зафіксовано відомості щодо осіб, які обіймають посади співробітників незаконного правоохоронного органу - Головне управління внутрішніх справ по Запорізькій області утвореному на тимчасово окупованій території, та які були задіяні для охорони громадського порядку в період проведення Референдуму на території Запорізької області, а саме встановлено, що під номером 298 зазначено виборчу дільницю з місцем розташування АДРЕСА_2 - ОСОБА_3 . За результатами проведення вказаної негласної слідчої (розшукової) дії складено протокол від 13.11.2022 з додатками до нього, також складені протоколи виготовлення додатку до вказаного протоколу від 05.11.2025 та протокол огляду від 06.11.2025 (т.2 а.с.34-52);
- клопотання прокурора та ухвала слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 05.11.2025 ЄУН 4807/5920/25. Вказаною ухвалою надано дозвіл на використання у кримінальному провадженні № 22025080000001783, за підозрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України інформації, яка міститься у протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем № 59/14/683т від 17.05.2023 з додатком до нього - оптичним DVD-R диском № 59/14/326т від 17.05.2022, а також процесуальних документів, на підставі яких отримана вказана інформація, а саме: клопотання слідчого № 59/14/К-939т від 10.05.2023 та ухвали слідчого судді Запорізького апеляційного суду № 10/2050т від 11.05.2023, отриманих і складених під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 22022080000002189 від 09.11.2022 (т.2 а.с.53-56);
- виділені із матеріалів кримінального провадження № 22022080000002189 від 09.11.2022 копії матеріалів досудового розслідування щодо проведеної на підставі ухвали слідчого судді Запорізького апеляційного суду № 10/2050т від 11.05.2023, негласної слідчої дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем з електронної поштової скриньки ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку використовує громадянка України ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка добровільно зайняла посаду в незаконному правоохоронному органі, утвореному на тимчасово окупованій території м. Мелітополь. Зокрема, серед іншого зафіксовано відомості щодо осіб, яким Головне управління внутрішніх справ по Запорізькій області виплатило заробітну плату за вересень 2022 року, а саме встановлено, що під порядковим номером 1095 зазначено НЗУ № 4022000608, повне найменування платника Головне управління внутрішніх справ по Запорізькій області, скорочене найменування платника "ГУВД по Запорожской области" (вказано мовою оригіналу), номер мобільного телефону НОМЕР_3 та вересень 2022 року за який ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з паспортними даними НОМЕР_4 нараховано 60 000,00. За результатами проведення вказаної негласної слідчої (розшукової) дії складено протокол від 17.05.2023 з додатками до нього, також складені протоколи виготовлення додатку до вказаного протоколу від 05.11.2025 та протокол огляду від 06.11.2025 (т.2 а.с.57-83);
- документи, що характеризують особу обвинуваченого чи містять інформацію щодо місця проживання, інформація щодо притягнення до кримінальної відповідальності, наявність майна тощо, а саме: інформаційна довідка Державної міграційної служби України від 10.01.2025 щодо наявності у ОСОБА_3 паспорта громадянина України; довідки органу ДРАЦС щодо наявності в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актових записів відносно ОСОБА_3 про його народження; довідка лікаря КНП "Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги" Запорізької обласної ради від 21.01.2025 щодо відсутності обвинуваченого на обліку у лікаря нарколога та психіатра; інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.10.2025 та відповідь Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області (РСЦ ГСЦ МВС в Запорізькій області) Головного сервісного центру МВС від 25.09.2025, щодо наявності зареєстрованих за ОСОБА_3 транспортних засобів та відсутності об`єктів нерухомого майна; довідка щодо відсутності судимостей обвинуваченого; відповідь Центральної виборчої комісії № 21-24-121 від 14.01.2025, що ОСОБА_3 не обирався та не є народним депутатом України, відомостей про обрання його депутатом місцевої ради до ЦВК не надходило; відповідь НП ГУНП від 06.10.2025 щодо відсутності відомостей про проходження служби в органах внутрішніх справ та Національної поліції України ОСОБА_3 (т.2 а.с.84-100).
Надаючи правову оцінку дослідженим доказам, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Статтею 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, що передбачено ст. 85 КПК України.
Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом (ст. 86 КПК України).
Достовірність доказів - це їхня здатність правильно та об`єктивно відображати інформацію про певні факти.
Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 КПК України).
Оцінюючи показання свідка, що були отримані в порядку передбаченому КПК України, шляхом безпосереднього допиту в судовому засіданні під час судового розгляду даного кримінального провадження, суд враховує, що вказана особа особисто спостерігав як ОСОБА_3 проходив службу на посаді в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Запорізької області у м. Мелітополь, його поведінка свідчила про добровільне вчинення вказаного діяння, тобто вказаний свідок повідомив фактичні дані як щодо події кримінального правопорушення так і винуватості обвинуваченого у його вчиненні, а також розповів про обставини за яких він став свідком вказаних подій, тому суд вважає такі покази належними та допустимими доказами і приймає їх як такі, що прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для цього кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Оцінюючи надані сторонами кримінального провадження документи з точки зору належності, допустимості, достовірності, суд приходить до висновку про те, що всі вони за своїм змістом несуть інформацію, яка має доказове значення, зокрема підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, тобто є належними доказами в розумінні ст. 85 КПК України.
При цьому, суд відхиляє доводи захисника обвинуваченого про відсутність належних та достатніх доказів добровільного зайняття ОСОБА_3 посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.
Такого висновку суд дійшов виходячи з наступного.
Суд вважає, що обвинувачений усвідомлював факт окупації та агресії з боку Російської Федерації, створення окупаційною владою незаконних правоохоронних органах, зайняття посади поліцейського у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території здійснював свідомо, умисно, добровільно за власним волевиявленням. Про вказані обставини свідчать покази свідка і досліджені документи, зокрема матеріали НСРД, які в сукупності з іншими доказами є допустимими і достовірними. Покази свідка ОСОБА_8 достатньо свідчать про те, що ОСОБА_3 добровільно обійняв вказану посаду та здійснював відповідні повноваження на цій посаді.
У матеріалах провадження відсутні об`єктивні дані, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_3 діяв не добровільно, виконував обов`язки під психічним впливом чи фізичним примусом, такі дії були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала йому чи іншим особам, або інтересам держави.
Також суд враховує і те, що обвинувачений ОСОБА_3 не вживав заходів, спрямованих на виїзд з тимчасово окупованої території України.
Слід зазначити, що чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.
Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.
Таким чином, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , мало місце, це діяння містить склад злочину, передбачений ч.7 ст.111-1 КК України, обвинувачений винний у його вчиненні, тому вважає за необхідне ухвалити обвинувальний вирок і призначити покарання обвинуваченому.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нового кримінального правопорушення (ст.65 КК України).
При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує обставини, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним злочину, який віднесений до категорії особливо тяжких злочинів, об`єктом якого стали суспільні відносини, пов`язані зі збройною агресією росії та національною безпекою України, корисливі і ідеологічні мотиви вчиненого ним кримінального правопорушення, наявність прямого умислу, наслідки вчиненого ним діяння, його ставлення до вчиненого, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, позицію сторони обвинувачення та захисту з приводу покарання, також суд враховує характеристику особи обвинуваченого, яка полягає в тому, що він є особою працездатного віку, неодружений, немає на утриманні неповнолітніх дітей, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, переховується на тимчасово окупованій території України.
З урахуванням усіх обставин, загальних засад призначення покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 7 ст. 111-1 КК України у вигляді позбавлення волі на певний строк з конфіскацією майна та з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. Цей захід примусу внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень Закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.
Відповідно до ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу. Санкцією ч. 7 ст. 111-1 КК України передбачена можливість застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.
Таке додаткове покарання щодо ОСОБА_3 є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним кримінальних правопорушень, оскільки забезпечить у сукупності з іншими складовими покарання найбільший виховний ефект покарання.
При цьому, визначаючи розмір призначеного покарання, суд враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 як громадянин України, вчинив злочин в період встановленого в Україні воєнного стану, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, і що свідчить про те, що злочин має підвищену суспільну небезпечність, вчинив цей злочин умисно з прямим умислом, а тому суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без реального відбування покарання.
Також з огляду на вчинення ОСОБА_3 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання обвинуваченому, не вбачає підстав для застосування положень ст.ст.69, 75 КК України.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним ("Скоппола проти Італії" від 17 вересня 2009 року).
Оскільки суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_3 основного покарання у вигляді позбавлення волі, то строк відбування ним покарання слід рахувати з часу його фактичного затримання.
Строк додаткового покарання слід обчислювати відповідно до ч. 3 ст. 55 КК України.
Враховуючи те, що ухвалою слідчого судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 10.11.2025 в порядку, визначеному ч. 6 ст. 193 КПК України, обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вказаний запобіжний захід до набрання вироком законної сили слід залишити незмінним. Захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна застосований ухвалою слідчого судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 10.11.2025 слід залишити без змін, у відповідності до положень ч.4 ст. 174 КПК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.297-1, 323, 368, 370-371, 373, 374 376, 395, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах, органах державної влади та місцевого самоврядування, а також організаціях, що надають публічні послуги строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.
Строк відбування ОСОБА_3 основного покарання у вигляді позбавлення волі обчислювати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання цього вироку.
Строк додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах, органах державної влади та місцевого самоврядування, а також організаціях, що надають публічні послуги обчислювати з моменту відбуття ОСОБА_3 основного покарання у вигляді позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 залишити без змін.
Захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна застосований ухвалою слідчого судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 10.11.2025 залишити без змін.
Вирок суду може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд міста Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Інформацію про ухвалення вироку розмістити у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя           ОСОБА_1