ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1898/26 Справа № 192/1227/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Тітова О. О. Суддя у 2-й інстанції - Джерелейко О. Є.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 липня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Джерелейко О.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника Пузіна Д.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2026 року щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:
Відповідно до встановлених обставин у постанові суду,  ОСОБА_1 , 18 квітня 2026 року о 17 годині 30 хвилин в с. Микільське, вул. Джерельна, буд. 85, керував автомобілем ВАЗ 2108, н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, млява мова, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера Драгер або проїхати до найближчого медичного закладу для встановлення ступеня сп`яніння, категорично відмовився на нагрудну камеру, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, та стягнуто на користь держави судовий збір.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою, захисник Пузін Д.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.
В обґрунтування посилається на такі обставини:
- ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а лише стояв поруч;
- ОСОБА_1 не вручено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
- поліцейським до протоколу про адміністративне правопорушення не додано безперервного відеозапису.
Будучи увідомленим про місце та час розгляду справи, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та захисник Пузін Д.М. до суду апеляційної інстанції не з`явилися, захисником Пузіним Д.М. надано заяву про розгляд справи без їх участі, у зв`язку з чим апеляційний розгляд проведено у їх відсутність. 
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, докази і вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, приходжу до такого висновку.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Як встановлено апеляційним переглядом, вказані вимоги закону при розгляді судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення були дотримані та виконані в повному обсязі. 
Висновок суду про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності, зокрема: 
-протоколом серії ЕПР 1 № 644168 від 18.04.2026 року;
-відеозаписом;
-поясненнями ОСОБА_2 від 18.04.2026 року;
-актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно із яким огляд не проводився, оскільки ОСОБА_1 відмовився, а також встановлено ознаки: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, не чітка хода;
-направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого огляд не проводився, оскільки ОСОБА_1 відмовився від нього.
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Зазначені вище докази є належними та допустимими в розумінні ст. 251 КУпАП, а з огляду на їх узгодженість, і достатніми для встановлення необхідних фактичних обставин справи та належного її розгляду.
Доводи щодо відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
Посилання на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а лише перебував поруч із ним, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Так, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, а саме: письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 , яка безпосередньо вказала, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем, а також відеозаписом із нагрудної камери поліцейського, на якому свідок повідомляє працівникам поліції аналогічні обставини. Зазначені докази є послідовними, узгоджуються між собою та не містять суперечностей, а тому обґрунтовано покладені судом першої інстанції в основу висновку про доведеність факту керування транспортним засобом.
Як вбачається з матеріалів справи та відеозапису, 18 квітня 2026 року о 18 годині 30 хвилин працівниками поліції ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного засобу «Drager», так і в найближчому закладі охорони здоров`я. Від проходження огляду в будь-який із запропонованих способів він категорично відмовився, що зафіксовано засобами відеозапису. За таких обставин невручення направлення на медичний огляд не свідчить про порушення процедури проведення огляду, оскільки особа взагалі відмовилася від його проходження, чим вчинила дії, відповідальність за які передбачена частиною першою статті 130 КУпАП.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає в тому числі і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За порушення водієм обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР, відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, настає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто правові наслідки у виді складення протоколу, оскільки, як вже було зазначено вище, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП охоплює відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння і за такі дії настає адміністративна відповідальність.
Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги щодо відсутності у матеріалах справи безперервного відеозапису.
Наявний у справі відеозапис містить фіксацію всіх обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, роз`яснення порядку проведення такого огляду та категоричну відмову останнього від його проходження.
При цьому відсутність на відеозаписі моменту безпосереднього керування транспортним засобом сама по собі не свідчить про відсутність такого факту, оскільки відповідно до статті 251 КУпАП факт керування може бути встановлений на підставі сукупності належних та допустимих доказів. У даному випадку зазначена обставина підтверджується письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 , її поясненнями, зафіксованими на відеозаписі, а також матеріалами, складеними працівниками поліції.
Судом обґрунтовано накладено стягнення на загальних підставах за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, а тому порушень вимог закону при накладенні стягнення не вбачається. 
Таким чином, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки не виникає сумніву щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як правопорушення повністю знайшло своє підтвердження наявними в матеріалах справи доказами.
При апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст.ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.
Таким чином, вважаю за доцільне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції – без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника Пузіна Д.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2026 року – залишити без задоволення.
Постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2026 року щодо ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду        О.Є. Джерелейко