ПОСТАНОВА 
іменем України

13 липня 2026 року	Справа №451/1017/26	
 	Провадження № 3/451/357/26	

Суддя Радехівського районного суду Львівської області Магонь О. З., розглянула матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з ВП №1 Шептицького РВП ГУНП у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого на АДРЕСА_1 , не є особою з інвалідністю,раніше до адміністративної відповідальності не притягався,
за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
у с т а н о в и л а :
Зміст протоколу про адміністративне правопорушення
Із Протоколу про адміністративне правопорушення, серії ЕПР1 №680043 від 31.05.2026, видно, що ОСОБА_1 , 31.05.2026 о 01 год 51 хв по вулиці Львівська, 20, у селі Вузлове Шептицького району Львівської області керував електроскутером марки «FADA» з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, водій відсторонений від керування, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Процесуальні дії у справі
04.06.2026 автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Магонь О. З. передані згадані вище матеріали справи №451/1017/26 для розгляду.
Позиція особи, яка притягається до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1  подав суду пояснення у справі про адміністративне правопорушення від 26.06.2026.У вищезазначених поясненнях останній звернув увагу суду на те, що із зазначеним протоколом не погоджується. Вважає, що в його діях відсутній склад інкримінованого адміністративного правопорушення, а з боку поліцейських допущено порушення вимог КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103. Зазначає, що працівниками поліції під час документування події допущено такі істотні порушення вимог законодавства, а саме: не зафіксовано належними доказами факту керування транспортним засобом; не підтверджено наявність законних підстав для зупинки транспортного засобу відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію»; особі не було повідомлено причину зупинки транспортного засобу; вимогу пройти огляд на стан сп`яніння висунуто до повідомлення особі про виявлені ознаки сп`яніння; направлення на огляд фактично оформлювалося ще до належного встановлення та фіксації ознак сп`яніння; не роз`яснено порядок проведення огляду на стан сп`яніння та порядок застосування спеціального технічного засобу та не роз`яснено право пройти огляд у закладі охорони здоров`я у випадку відмови проходження огляду на місці зупинки; працівники поліції діяли непослідовно та упереджено, оскільки спочатку повідомили про відсутність будь-яких претензій до особи, а після перевірки документів без нових обставин почали висувати підозри щодо стану сп`яніння. Вказує, що з долученого до матеріалів справи відеозапису не вбачається факту керування ним транспортним засобом та на відео відсутня фіксація руху електроскутера, його зрушення з місця, пересування проїзною частиною чи належного зупинення працівниками поліції. Зазначає, що фактично на відеозаписі перебуває на електроскутері з опущеними на землю ногами, що свідчить про відсутність руху транспортного засобу та саме по собі не підтверджує факту керування ним, що об`єктивно виключає факт керування в розумінні п. 1.10 ПДР України. Звертає увагу суду на те, що з долученого до справи відеозапису не вбачається ані факту руху електроскутера, ані факту його зупинки працівниками поліції. На момент початку відеофіксації транспортний засіб перебуває у нерухомому стані, а він знаходиться на ньому з опущеними на землю ногами. Вважає, що матеріали справи не містять жодного об`єктивного підтвердження того, що працівники поліції взагалі зупинили транспортний засіб у розумінні ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Зазначає, що під час спілкування працівники поліції не повідомили причину зупинки та не назвали жодної із передбачених законом підстав для втручання у його права. Поліцейський повідомив, що знає його та лише перевірить документи, після чого сторони розійдуться. Такі висловлювання свідчать про те, що на момент початку контакту працівник поліції не вбачав жодних порушень Правил дорожнього руху, не мав зауважень щодо його стану та не констатував наявності будь-яких ознак сп`яніння. Вважає, що лише після перевірки документів працівник поліції почав з`ясовувати тип транспортного засобу. При цьому на його запитання щодо виду транспортного засобу відповідає стороння особа за кадром, повідомляючи, що це електроскутер. Надалі поліцейський запитує про вживання алкоголю, і знову ж таки стороння особа за кадром висловлює припущення про вживання алкоголю, тоді як він особисто одночасно повідомляє, що алкоголь не вживав. Незважаючи на це, поліцейський одразу ставить питання щодо проходження огляду за допомогою приладу «Drager», не повідомивши про наявність будь-яких ознак сп`яніння, не пояснивши підстав для такої вимоги. Зазначає, що така послідовність дій свідчить про упереджене ставлення та відсутність об`єктивних підстав для вимоги про огляд. Дії поліцейських, зумовлені особистим знайомством, а не фактично виявленими ознаками правопорушення, суперечать принципам законності та верховенства права. Звертає увагу суду на те, що одразу після висловлення пропозиції пройти огляд працівник поліції дає вказівку своєму колезі виписувати направлення на огляд, не здійснивши належної фіксації ознак сп`яніння та не роз`яснивши процедуру його проведення. Лише потім працівник поліції повідомляє про наявність ознаки сп`яніння у вигляді запаху алкоголю з порожнини рота. Водночас у протоколі та направленні вже зазначено декілька ознак, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода та поведінка, що не відповідає обстановці. Така невідповідність між відеофіксацією та змістом процесуальних документів ставить під сумнів достовірність зазначених у них відомостей. Зазначає, що на момент спілкування з працівниками поліції він перебував сидячи на електроскутері та не пересувався пішки, а тому об`єктивно встановити наявність чи відсутність нестійкої ходи працівники поліції не могли. Вказує, що зазначення такої ознаки у протоколі носить формальний характер та не підтверджується жодним доказом. Крім того, вважає, що йому не було роз`яснено порядок проведення огляду на стан сп`яніння, порядок застосування спеціального технічного засобу, працівники поліції не повідомили порядок проведення тесту, не роз`яснили право пройти огляд у закладі охорони здоров`я та не забезпечили належного інформування щодо процедури огляду, що суперечить вимогам ст. 266 КУпАП, Інструкції №1452/735 та Порядку №1103. Також зазначає, що йому не були роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема право користуватися правовою допомогою адвоката, надавати пояснення, заявляти клопотання та заперечення. Вказує, що недотримання цих гарантій суттєво обмежило його право на захист та свідчить про істотне порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності. Вважає, що електроскутер «FАDA» не є ані механічним транспортним засобом, ані мопедом у розумінні ПДР України та матеріали справи взагалі не містять жодних доказів щодо конкретної моделі електроскутера, його технічних характеристик, потужності двигуна чи максимальної конструктивної швидкості. Зазначає, що відсутність таких даних не дозволяє належним чином встановити правовий статус використовуваного засобу пересування та усуває можливість беззаперечного висновку про наявність усіх обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення. Просить провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення та розгляд справи проводити за його відсутності з врахуванням наданих ним пояснень (а.с.14-17).
Докази, подані особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення
На підтвердження винності ОСОБА_1 до вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суду подано: Протокол про адміністративне правопорушення, серії ЕПР1 №680043 від 31.05.2026 (а.с.1); диск з відеозаписом (а.с.2); акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3); направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 31.05.2026 (а.с.4); довідки ВП №1 Шептицького РВП ГУНП у Львівській області від 31.05.2026 (а.с.5,6).
Правова кваліфікація статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення
Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Оцінка суду доказів та норми права, які суд застосував
Суддя, оцінивши заперечення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з такого.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Диспозиція ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Склад правопорушення наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.
Процедура та порядок огляду на стан сп`яніння регламентуються ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 за № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, шо знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року.
Відповідно до п. 2-4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Так, ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, шо знижують увагу та швидкість реакції є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість. 
Передумовою для проходження водієм огляду на стан сп`яніння має бути виявлення (встановлення) поліцейським ознак сп`яніння, які передбачені пунктом 3, 4 розділу І вищезазначеної Інструкції. Вимога поліцейського щодо проходження водієм огляду на стан сп`яніння без фактичного встановлення цих ознак або взагалі за їх відсутності вважається необґрунтованою та безпідставною, а тому не породжує у водія обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння. 
Статтею 266 КУпАП зазначено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Відповідно до п. 6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Крім того, в рішенні № 404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року ВС/КАС зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості і транспортного засобу.
Суддя установила, що з оглянутого диску з відеофіксацією події, видно, що ОСОБА_1 не керував електроскутером марки «FADA». На відеозаписі не зафіксовано рух, зворушення з місця електроскутера марки «FADA», та відповідно його належне зупинення працівниками поліції (а.с.2).
Посадовими особами, які складали протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, не надано суду переконливих доказів винуватості особи у порушенні вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України.
Суд зазначає, що Протокол про адміністративне правопорушення, серії ЕПР1 №680043 від 31.05.2026, стосовно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 КУпАП, сам по собі, не є достатнім доказом вини останнього у вчиненні цього правопорушення. Інших належних та допустимих доказів, які б узгоджувалися з ним, суду не надано.
Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків..., а також іншими документами.
Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 9 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справах "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011, заява №16347/02), "Малофєєва проти Росії" (рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04), "Карелін проти Росії" (заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання потрібно вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно із ч. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Склад правопорушення наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.
Висновки суду
Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя доходить до висновку, що в ході розгляду справи не знайшло підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суддею не встановлено доказів, і такі відсутні в матеріалах справи, що ОСОБА_1  керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, коли він керував транспортним засобом.
Отже, протокол про адміністративне правопорушення не містить будь-яких фактичних даних, на підставі яких можна б було встановити наявність у діях ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому цей протокол, у сукупності з іншими матеріалами, не може бути визнаний належним та допустимим доказом у справі, тому суд вважає, що в його діях відсутній склад зазначеного адміністративного правопорушення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення орган, орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 9, 247, 283, 284 КУпАП, суддя
п о с т а н о в и л а:
закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Строк і порядок набрання постановою законної сили та її оскарження
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Радехівський районний суд Львівської області.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Суддя	Магонь О. З.