Справа № 752/21445/26
Провадження № 2-о/752/518/26

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

04.09.2026 року Голосіївський районний суд міста Києва 
у складі: головуючого по справі судді - Мазур Ю.Ю.,
за участю секретаря - Процюка Б.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за заявою адвоката Вуйка Віктора Анатолійовича, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ; заінтересована особа: Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту народження дитини,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2026 адвокат Вуйка В.А., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою в порядку окремого провадження у якій просить встановити факт народження у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка не перебуває у зареєстрованому шлюбі, дитини жіночої статі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Севастополь, Україна. Відомості про батька в актовий запис про народження дитини просить вказати відповідно до вимог статті 126 Сімейного кодексу України.     
В обґрунтування заявлених вимог представником заявників зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 в м. Севастополь, Україна народила дівчинку, про що 25.02.2017 року «Відділом реєстрації актів цивільного стану Гагаринського району м. Севастополь» видано свідоцтво про народження. Територія, на якій народилася дитина, тимчасово непідконтрольна Україні, тому будь-який документ, який виданий органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово неконтрольованих територіях, не створює правових наслідків. Встановлення факту народження дитини необхідно заявникам для здійснення державної реєстрації народження дитини в органах ДРАЦС та отримання свідоцтва про її народження.
Просила встановити факт народження дитини жіночої статі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Севастополь, Україна, у матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянки України. Відповідно до вимог ст. 126 СК України внести відомості про батька до актового запису про народження дитини, по-батькові дитини вказати за власним іменем батька - ОСОБА_4 , присвоїти їй прізвище батька - ОСОБА_5 , власне ім`я - ОСОБА_6 , та вказати в свідоцтві про народження, що батьком дитини є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин України.
Заявники в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. В заяві зазначили, що просять провести розгляд справи за їх відсутності.
Представник заінтересованої особи: Голосіївський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду заяви повідомлені в установленому законом порядку. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно п.7 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.
Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.
Згідно ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.
У відповідності до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану (п.4 ст. 273 ЦПК України). 
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 в м.Севастополь народила дівчинку ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження якої видане 25.02.2017 року «Відділом реєстрації актів цивільного стану Гагаринського району м. Севастополь», актовий запис про народження № 110209920000200238005, свідоцтво серії НОМЕР_1 .
Оскільки територія м. Севастополь, Україна є тимчасово окупованою територією, зазначене свідоцтво є юридично - недійсним, жодних правових наслідків на території України не створює, але вказує на юридичний факт народження дитини жіночої статі, батьками якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянка України та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин України (відповідно до вимог ч. 1 ст. 126 СК України).       
Згідно ч.1 ст. 144 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.    
Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.   
Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republicof Moldovaand Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96).  
При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92).   
Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. The Republicof Moldovaand Russia, 23.02.2016, §142).
Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.   
У відповідності до ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.  
Надане представником заявників адвокатом Вуйка В.А. свідоцтва про народження, що підтверджує факт народження дитини, видане органами державної влади, які створені всупереч законодавству України, а тому не є підставою для реєстрації народження дитини за правилами ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органом державної реєстрації актів цивільного стану.          Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також юридичне значення, яке має встановлення факту народження дитини та визначення її походження для реалізації майнових та особистих немайнових прав, як для заявника, так і для самої дитини, суд вважає за можливе, як виняток, прийняти до уваги відомості надані заявником у свідоцтві про народження дитини, видане органом, що знаходиться на окупованій території України, на підтвердження народження дитини у заявників, адже законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявникам свідоцтва про народження їх дитини, виданого державним органом України.    
Керуючись ст.ст. 258-259, 265, 430 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву адвоката Вуйка Віктора Анатолійовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ; заінтересована особа: Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту народження дитини- задовольнити.   
Встановити факт народження дитини жіночої статі - ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 в м.Севастополь, Україна, у матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянки України.
Відповідно до вимог ст. 126 СК України внести відомості про батька до актового запису про народження дитини, по-батькові дитини вказати за власним іменем батька - ОСОБА_4 , присвоїти їй прізвище батька - ОСОБА_5 , власне ім`я - ОСОБА_6 та вказати в свідоцтві про народження, що батьком дитини є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянин України.
Рішення підлягає негайному виконанню.
Оскарження не зупиняє його виконання.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Суддя: Мазур Ю.Ю.