Справа № 541/2547/26
Номер провадження 2/541/1949/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

07 вересня 2026 року м. Миргород
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого – судді Городівського О.А.,
за участю секретаря судового засідання – Гуриної В.М.,
розглянувши у місті Миргород цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
установив:
25 червня 2026 року представник позивача ТОВ «Іннова Нова» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 
14 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 7426970325. Відповідно до п. 2.2. договору позики, позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі: 7000,00 грн шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п. 2.6.1., п.2.6.2. та 2.6.3. цього договору, його додатків. Основні умови договору щодо надання коштів у позику: п. 2.4. тип кредиту – кредит; п. 2.7. мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.; п. 2.5. строк кредиту (строк дії договору) 360 днів; дати надання кредиту: 14.03.2025 року або наступний за ним календарний день; п. 2.6.1. стандартна процентна ставка становить 1% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього договору. 0,87 % за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 (ста вісімдесят першого) календарного дня з дати укладення цього договору і до закінчення строку дії цього договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із дат яка настане раніше). 2.7. комісія за надання кредиту становить 15% від суми наданого кредиту та нараховується на суму виданого за цим договором кредиту у день надання кредиту. У зв`язку із невиконанням позичальником умов договору, у неї утворилася заборгованість, яка становить 45612,00 грн, з яких: 7000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 23562,00 грн – заборгованість за процентами, 1050,00 грн – комісія за надання кредиту; 14000,00 грн – сукупна сума пені, нарахована за порушення зобов`язання позичальником договору. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь зазначену суму заборгованості та судові витрати.
Представник позивача у позовній заяві проти ухвалення заочного рішення не заперечував. 
Інших заяв та клопотань по справі не надійшло.
Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 липня 2026 року справу за вищевказаним позовом постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін (а.с. 91).
Згідно з ч. 2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Так, у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини (далі – Суд) зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».
У справі «Bellet v. France» Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у «розумні строки». Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі «Странніков проти України», де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі «розумності строку».
Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.
Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що 14 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір надання грошових коштів у кредит № 7426970325, за умовами якого товариство надає позичальнику кредит у гривні, на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити комісію за надання кредиту (якщо умовами договору передбачено сплату комісії за надання кредиту), проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. 
Згідно з умовами договору надання грошових коштів у кредит від 14 березня 2025 року № 7426970325, сума кредиту (загальний розмір) складає 7000 гривень; строк кредиту (строк дії договору) – 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів; тип процентної ставки – фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка в день застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього договору, та становить 1% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення цього договору; 0.87% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 календарного дня з дати укладення цього договору і до закінчення строку дії цього договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із дат яка настане раніше); комісія за надання кредиту становить 15% від суми наданого кредиту та нараховується на суму виданого за цим договором кредиту у день надання кредиту. 
Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору надання грошових коштів у кредит від 14 березня 2025 року № 7426970325, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки: НОМЕР_1 . Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору. Дата надання кредиту: 14.03.2025 року або наступний за ним календарний день. 
Укладення договору та отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 7000,00 гривень підтверджується договором надання грошових коштів у кредит від 14 березня 2025 року № 7426970325, паспортом споживчого кредиту, які підписані відповідачем ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), правилами надання коштів та банківських металів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс», анкетою клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи – https://finsfera.ua/) від 04 червня 2026 року, договором про надання послуг з приймання та переказу платежів від 16 травня 2023 року № 160523/1, укладеним між ТОВ «Іннова Фінанс» та ТОВ «ФК «Контрактовий Дім», листом про підтвердження успішної оплати від 19 травня 2026 року за вих. № 485131157321276219052026, інформацією наданою Акціонерним товариством «Акцент-Банк» на ухвалу суду, а також платіжною інструкцією від 14 березня 2025 року № 654510_1_1765098.128.
З наданих позивачем виписок з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також рішення єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» від 05 вересня 2025 року № 05-09/2025 вбачається, що ТОВ «Іннова Фінанс» змінило назву на ТОВ «Іннова-Нова».
Згідно з розрахунком заборгованості за договором від 14 березня 2025 року № 7426970325, станом на 09 березня 2026 року, розмір заборгованості становить 45612,00 грн, з яких: 7000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 23562,00 грн – заборгованість за процентами, 1050,00 грн – комісія за надання кредиту; 14000,00 грн – сукупна сума пені, нарахована за порушення зобов`язання позичальником договору. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Отже, чинне законодавство України надає можливість укладати кредитні договори у формі електронного документу з використанням електронних підписів сторонами.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Отже, судом встановлено, що 14 березня 2025 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір надання грошових коштів у кредит № 7426970325 і відповідач отримала кредит в розмірі 7000,00 грн.
Сторони в договорі погодили розмір та порядок нарахування і сплати відсотків за користування кредитом, комісії за надання кредиту.
Однак, відповідач умови договору порушила, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 45612,00 грн, з яких: 7000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 23562,00 грн – заборгованість за процентами, 1050,00 грн – комісія за надання кредиту; 14000,00 грн – сукупна сума пені, нарахована за порушення зобов`язання позичальником договору. 
Враховуючи факт отримання відповідачем кредитних коштів та узгодження сторонами розміру відсотків за користування кредитом, комісії за надання кредиту, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині вказаних сум є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по пені у розмірі 14000,00 грн суд дійшов наступного висновку.
У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.
Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити.
Свобода договору як одна із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України) є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Однак останні у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий у силу прямої вказівки акта законодавства, а також, якщо ці відносини врегульовані імперативними нормами.
Тому сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). 
Виходячи з вищезазначеного, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 дійшла висновку про те, що домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.
Статтями 546, 548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно з ч.ч. 1–3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до п.п. 7.3, 7.4 договору надання грошових коштів у кредит від 14 березня 2025 року № 7426970325, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язань згідно договору, уключаючи прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, визначених графіком платежів, з наступного календарного дня позичальник повинен виплатити товариству штраф у розмірі 28% від суми простроченого платежу (частини суми кредиту, визначеної графіком платежів, та нарахованих процентів), за кожен факт такого прострочення. 
За порушення позичальником строків повернення кредиту та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені договором, кредитодавець має право стягнути з позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки національного банку україни, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу. 
Однак, згідно з пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який триває дотепер.
З розрахунку заборгованості за договором від 14 березня 2025 року № 7426970325 вбачається, що пеня у сукупному розмірі 14000,00 грн була нарахована позивачем у період з 15 квітня 2025 року по 22 травня 2025 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану. 
З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що заборгованість по пені у розмірі 14000,00 грн не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» підлягають частковому задоволенню, тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором надання грошових коштів у кредит від 14 березня 2025 року № 7426970325, станом на 09 березня 2026 року, у сумі 31612,00 гривень, з яких: 7000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 23562,00 грн – заборгованість за процентами, 1050,00 грн – комісія за надання кредиту.
Позивач повідомив про наявність судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору в розмірі 2662,40 грн. 
Витрати зі сплати судового збору підтверджуються платіжною інструкцією від 23 червня 2026 року № 87 на суму 2662,40 грн (а.с. 7).
Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позову, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню документально підтверджених витрат, понесених у зв`язку зі сплатою судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог – у розмірі 1845,31 грн (69,31%).
Керуючись ст.ст. 509, 512, 514, 526, 527, 530, 599, 610, 611, 1054 ЦК України, ст.ст. 12,76-81, 83, 141, 263, 264, 265, 273, 280, 281, 282, 352, 354 ЦПК України, суд,- 
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» заборгованість за договором надання грошових коштів у кредит від 14 березня 2025 року № 7426970325, станом на 09 березня 2026 року, у сумі 31612 (тридцять одна тисяча шістсот дванадцять) гривень 00 копійок, з яких: 7000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 23562,00 грн – заборгованість за процентами, 1050,00 грн – комісія за надання кредиту.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» витрати зі сплати судового збору в розмірі 1845 (одна тисяча вісімсот сорок п`ять) гривень 31 копійка.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова», код ЄДРПОУ: 44127243, місцезнаходження: вулиця Верхній Вал, будинок 10, поверх 2, офіс 5, місто Київ, 04071.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя | | О.  А.  Городівський