Суддя Маркосян М. В. 

Справа № 644/1788/26 
Провадження № 2/644/2665/26 
23.07.2026

Рішення
Іменем України 

23 липня 2026 року м. Харків
Індустріальний районний суд м. Харкова в складі
головуючої судді – Маркосян М.В.,
за участю секретаря судового засідання – Скорик Ю.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом справу за позовом  ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ» до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу майнового відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та штрафних санкцій, 
ВСТАНОВИВ:
23.02.2026 до Індустріального районного суду м. Харкова надійшов зазначений позов. 
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу суми сплаченого майнового відшкодування, пов`язаного з виплатою потерпілому в дорожньо-транспортній пригоді за участю відповідача (завдані збитки) в розмірі 8100,00 грн. (вісім тисяч сто грн. 00 коп.), а також, штрафних санкцій, а саме: інфляційні втрати; пеню та три відсотки річних за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з дати подання позову до суду включно до дати ухвалення судового рішення.
В обґрунтування позову посилається на те, що 03.02.2023 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю ГАЗ 3302, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 та VOLVO V40, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків.
В судовому порядку Відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, таким чином було встановлено факт винуватості Відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди.
Цивільно-правова відповідальність Відповідача, як водія транспортного засобу ГАЗ 3302, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP-209214640. 
Враховуючи матеріали страхової справи, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило обчислення суми належної до виплати в якості відшкодування позивачем шкоди третій особі за полісом страхування №EP-209214640 у зв`язку з пошкодженнями внаслідок ДТП транспортного засобу 
Позивач, на виконання полісу страхування №EP-209214640, на підставі заяви про виплату страхового відшкодування з метою відшкодування шкоди третій особі за пошкодження транспортного засобу VOLVO V40, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , здійснив виплату відповідного страхового відшкодування в сумі 16200,00 грн.
Однак, оскільки страхувальник самостійно, без участі представників ТДВ “СГ “ОБЕРІГ” уклав електронний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ним невірно було застосовано коригуючий коефіцієнт відносно транспортного засобу ГАЗ 3302. Враховуючи винність відповідача у настанні ДТП, а також здійснення виплати страхового відшкодування, керуючись положеннями п. 38-1.1 ст.38- 1 Закону № 1961-IV, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» отримало право звернутися до відповідача за компенсацією 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування в розмірі 8100,00 грн. Зазначену суму просить стягнути з відповідача в судовому порядку, також просить стягнути з відповідача штрафні санкції за несвоєчасне виконання зобов`язань, а саме: інфляційних втрати; пеню та три відсотки річних, розрахунок яких необхідно здійснити з дати подання позову до суду включно до дати ухвалення судового рішення.
Також, позивач просить стягнути з відповідача суму судового збору в розмірі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8022,50 грн.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова 25.02.2026 вищевказана цивільна справа прийнята до провадження, постановлено проводити розгляд справи у спрощеному позовному провадженні та призначено судове засідання.
Від відповідача ОСОБА_1 , до суду надійшов відзив, в якому відповідач повністю заперечує проти задоволення позову, зазначає про те, що дійсно 03.02.2023 сталася дорожньо-транспортна пригода за його участю, про яку ним була повідомлена страхова компанія ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», однак сам відповідач електронний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не укладав, оскільки не є власником транспортного засобу, а був просто найманим водієм., отже не може відповідати за визначення коефіцієнтів при страхуванні.
Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив. В якому представник позивача, зокрема, заперечив проти обґрунтувань відповідача у відзиві та зазначив про те, що на етапі укладення договору страхування було приховано не тільки факт того, що автомобіль являється вантажним, але й факт комерційного використання ТЗ, що призвело до застосування заниженого коефіцієнта та невідповідності страхового поліса реальному ступеню ризику. Той факт, що Відповідач сплатив штраф за ДТП та франшизу, не звільняє його від обов`язку, передбаченого ст. 38-1 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” (надалі - Закон № 1961-IV). Законодавцем чітко визначено, що саме завдавач шкоди зобов`язаний компенсувати страховику 50% виплаченого страхового відшкодування, якщо відповідальність була застрахована на умовах дешевших, тобто з меншими коефіцієнтами, ніж передбачено для фактичних умов експлуатації ТЗ.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідач у судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 03.02.2023 сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю ГАЗ 3302, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 та VOLVO V40, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків.
Відповідача було визнано винним у вчиненн правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, таким чином було встановлено факт винуватості Відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди.
Цивільно-правова відповідальність Відповідача, як водія транспортного засобу ГАЗ 3302, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP-209214640.
Зазначені обставини не заперечувались і самим відповідачем. 
Позивач, на виконання полісу страхування №EP-209214640, на підставі заяви про виплату страхового відшкодування з метою відшкодування шкоди третій особі за пошкодження транспортного засобу VOLVO V40, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , здійснив виплату відповідного страхового відшкодування в сумі 16200,00 грн., що підтверджується платіжними документами, які додано до позовної заяви.
Відповідно до вимог ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого майнового права і інтересу. Способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути відшкодування збитків та іншим способом відшкодування майнової шкоди.
Таким чином до виниклих правовідносин підлягають застосуванню глава 67 «Страхування» ЦК України, норми ст. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV), та Закон України «Про страхування» № 85/96-ВР ( далі Закон № 85/96-ВР), які діяли в редакції на момент укладення договору страхування між сторонами.
За загальними правилами укладення договору, передбаченими ст.638 ЦК України (в редакції на момент виникнення правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Ст.ст.979-982 ЦК України встановлені вимоги до предмету договору страхування, форми договору, який має бути укладений із додержанням письмової форми, який може укладатись шляхом видачі полісу, а ст.982 ЦК України визначені істотні умови договору страхування.
Так, відповідно до ст.982 ЦК України, істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.
Ст.16 Закону № 85/96-ВР, передбачено, що Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Договір страхування повинен містити: назву документа; назву та адресу страховика; прізвище, ім`я, по батькові або назву страхувальника та застрахованої особи, їх адреси та дати народження; прізвище, ім`я, по батькові, дату народження або назву вигодонабувача та його адресу; зазначення предмета договору страхування; розмір страхової суми за договором страхування іншим, ніж договір страхування життя; розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат за договором страхування життя; перелік страхових випадків; розміри страхових внесків (платежів, премій) і строки їх сплати; страховий тариф (страховий тариф не визначається для страхових випадків, для яких не встановлюється страхова сума); строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; умови здійснення страхової виплати; причини відмови у страховій виплаті; права та обов`язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін; підписи сторін.
Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 38 цього Закону, перераховано виключний перелік за яким у страховика після виплати страхового відшкодування виникає право на регресний позов:
- до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду:
а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії;
в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);
г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;
ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону;
д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування);
- до підприємства, установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини;
- до особи, яка заподіяла шкоду навмисно.
Статтею 38-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.
Положенням про перелік, значення та порядок застосування коригуючих коефіцієнтів під час укладання страховиками договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів затвердженого постановою Правління Національного банку України № 108 від 30.05.2022, визначено порядок та особливості застосування коригуючих коефіцієнтів під час укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до пункту 5 Положення, страховик зобов`язаний застосовувати: 1) базовий страховий платіж, затверджений у підпункті 3 пункту 1 постанови Правління Національного банку України «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; 2) коригуючі коефіцієнти та їх розміри в значеннях, визначених у додатку 1 до цього Положення, з урахуванням вимог пунктів 7 і 10 цього Положення.
Додатком 1 до Положення, визначено Коригуючі коефіцієнти та їх розміри, які визначається відповідно до відомостей про тип транспортного засобу, зазначений у документі про його реєстрацію. Якщо такого документа немає або в наявному документі зазначено іншу класифікацію типу транспортного засобу, ніж передбачена законодавством України про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зазначаються типи транспортних засобів, визначені заводом-виробником або уповноваженою установою.
Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Розділу 1 Додатку 1 до Положення, тип транспортного засобу (К1) вантажний вантажопідйомністю до 2 тон має коефіцієнт К1=2.
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до положень ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно частини другої ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.ч.4, 6 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, тобто розглядаючи позов, який випливає із справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі давати оцінку вже встановленій вині відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.
Таким чином, вина відповідача ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди доказуванню не підлягає, оскільки ці обставини встановлені постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.02.2023 у справі 369/2240/23, яка набрала законної сили.
Цивільно-правова відповідальність власників траспортних засобів, на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ТзДВ «СГ «Оберіг», яке за звернення потерпілих власників пошкоджених транспортних засобів здійснило страхове відшкодування згідно страхового акту.
На підтвердження наявності у позивача права звернення до відповідача із регресною вимогою, позивач посилається на пункт 38-1.1. ст. 38-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Оцінюючи відомості, які відображені в Полісі страхування EP-209214640 встановлено, що страхувальник при оформленні полісу виконав покладені на нього обов`язки, надав повну і достовірну інформацію про себе і забезпечений транспортний засіб: марку, модель, тип транспортного засобу (В3), зазначений у документі про його реєстрацію, доказів про те, що вказаний транспортний засіб відносить до іншого типу, та до нього має застосовуватись коригуючий коефіцієнт К1=2 матеріали справи не містять., так само не зазначено та не підтверджено позивачем, ким саме при складанні полісу страхування був визначений саме той коригуючий коефіцієнт, який було застосовано в полісі.
Крім того, власником транспортного засобу та особою яка укладала зазначений поліс (страхувальником) є ОСОБА_2 , та саме він відповідає за достовірність інформації, яка вказана ним при укладенні страхового полісу, а тому підстав для стягнення саме з відповідача, суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, з підстав передбачених п.38-1.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд не вбачає.
Враховуючи викладене вище, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2 662, 40 грн слід покласти на позивача.
На підставі ст.ст.15, 16, 626, 638, 979, 993, 1166, ч.2 ст.1187, 1188, 1191 ЦК України та керуючись ст.ст.4, 5, 12, 13, 76-82, 142, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
У задоволенні позову товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ТОВАРИСТВО З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ» (місцезнаходження 03040, місто Київ, ВУЛИЦЯ ВАСИЛЬКІВСЬКА, будинок 14 ЄДРПОУ 39433769),
Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Повне рішення суду складено 23.07.2026.

Суддя     Марина МАРКОСЯН