Справа № 372/2758/24 | | | | Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2845/2026 | | | | Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Обухівського районного суду Київської області від 04 вересня 2025 року, яким 

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Київ, громадянина України, який має середню освіту, працює на посаді водія в ТОВ «СТЕМАКС», перебуває в зареєстрованому шлюбі, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст. 286 КК України до покарання із застосуванням ч.2 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування моральної шкоди 28 000 грн. Вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 16 березня 2024 року, близько о 12 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_7 , в світлий час доби за сприятливих погодних умов, сухому асфальтному покритті, керуючи технічно-справним транспортним засобом, автомобілем марки «Fiat», модель «Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію, бланк НОМЕР_2 , належить ТОВ «СТЕМАКС», поряд будівлі № 16/10, по вулиці Каштанова, в місті Обухів, Київської області, проявив неуважність, не стежив за дорожніми умовами, не був уважним під час керування транспортним засобом та відповідно не реагував на їх зміну, діючи з необережності у формі злочинної недбалості, коли особа, не передбачає можливості настання таких наслідків, хоча повинна й могла їх передбачити, порушуючи вимоги пункту 10.9. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 згідно з яким передбачено, що:- п. 10.9. ПДР- «під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб», при русі заднім ходом, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка на той час знаходилася позаду автомобіля та рухалася перпендикулярно його руху.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження. 
Порушення водієм ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вимог пункту 10.9. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілій середньої тяжкості тілесного ушкодження.
Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн., з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 1 рік. Виключити з вироку пом`якшуючу обставину - добровільне відшкодування завданого збитку.
В обґрунтування апеляційної скарги, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування ч.2 ст. 69 КК України , яка не підлягала застосуванню, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Зазначає, що санкція ч.1 ст.286 КК України передбачає основне покарання у виді штрафу від трьох до п`яти тисяч неоподатковуваних доходів громадян, тому приписи ч.2 ст.69 КК України не можуть бути застосовані.
Вважає також, що суд безпідставно врахував таку пом`якшуючу обставину як добровільне відшкодування завданого збитку, оскільки під час судового розгляду представник потерпілої пояснив заявляв, що майнові збитки у повному обсязі не відшкодовано,.
Крім того, звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_7 не визнавав вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.
На апеляційну скаргу захисником подано заперечення, в яких вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду першої інстанції, правильність кваліфікації його дій та призначення основного покарання в апеляційному порядку не оспорюються.
Доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Проте, суд першої інстанції вимог ст.65 КК України не дотримався, призначивши покарання без врахування вимог Загальної частини КК України.
Згідно з ч. 2 ст. 69 КК України за наявності підстав, передбачених частиною першою цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, передбаченого санкцією статті Особливої частини КК України як обов`язкове, крім випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України покарання, суд першої інстанції застосував положення ч. 2 ст. 69 КК України та не призначив додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, пославшись на наявність кількох пом`якшуючих покарання обставин.
Санкцією ч.1 ст.286 КК України передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
Оскільки санкція ч.1 ст.286 КК України передбачає покарання у виді штрафу у розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, то не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суперечить вимогам ч.2 ст.69 КК України. 
Окрім того, суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання, добровільне відшкодування шкоди, пославшись на передачу потерпілій грошових коштів у сумі 2000 доларів США.
Проте, з вироку вбачається , що заподіяна потерпілій кримінальним правопорушенням шкода відшкодована не у повному обсязі. 
За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про відсутність підстав для визнання обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , добровільне відшкодування шкоди.
Інших доводів апеляційна скарга прокурора не містить.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували безумовними підставами для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч.1 ст.286 КК України.
Керуючись ст.ст.404,405,407,420 КПК України, колегія суддів, 

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Обухівського районного суду Київської області від 04 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити у цій частині новий вирок , яким ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України призначити покарання у виді штрафу у розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

В іншій частині вирок залишити без змін.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: