П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2278/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Блонський В.К. 
Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю. 
09 вересня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сторчака В. Ю. 
суддів: Граб Л.С.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області звернулося до Хмельницького окружного адміністративного суду до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови від 28.01.2026 ВП №79652886 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.09.2025 у справі №560/10110/25, яке набрало законної сили 04.11.2025, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити з 01.02.2023 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 виходячи з грошового забезпечення, зазначеного у довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.01.2025 №ХС49690 без обмеження максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум.
На виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.09.2025 у справі №560/10110/25, головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснено з 01.02.2023 перерахунок пенсії ОСОБА_1 виходячи з грошового забезпечення, зазначеного у довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.01.2025 №ХС49690 без обмеження максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум.
Розмір пенсії після перерахунку станом на 01.02.2023 склав 22984,40 грн.
Сума доплати за період з 01.02.2023 по 29.02.2024 становить 26707,20 грн.
На виконання постанови №185 головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області проведено перерахунок пенсії, розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2024 становить 24817,74 грн., до виплати, з урахуванням норм статті 43 Закону №2262, розмір пенсії з 01.03.2024 складає 23610,00 грн.
На виконання постанови №209 головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області проведено перерахунок пенсії, розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2025 становить 26692,74 грн, до виплати, з урахуванням норм статті 43 Закону №2262, розмір пенсії з 01.03.2025 складає 23610,00 грн.
В межах виділених коштів на банківський рахунок ОСОБА_1 перераховано:
- в жовтні 2025 року – 185,35 грн частину з нарахованих на виконання рішень суду сум пенсій за минулий час;
- в листопаді 2025 року – 187,35 грн частину з нарахованих на виконання рішень суду сум пенсій за минулий час;
- в грудні 2025 року – 187,35 грн. - частину з нарахованих на виконання рішень суду сум пенсій за минулий час.
24.11.2025 на підставі ст. 3, 4, 24, 25, 26, Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем на підставі заяви ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №79652886 та направлено сторонам виконавчого провадження для виконання та відома за вих. №12813.
22.01.2026 в порядку ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем направлено вимогу боржнику, якою зобов`язано:
1. Повідомити до 04.02.2026 державного виконавця про причини не виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.11.2025 за №79652886.
2. Виконати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №560/10110/25 на підставі виконавчого листа, виданого 13.11.2025, в порядок та в спосіб визначений виконавчим документом.
3. В разі наявності заборгованості в результаті виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду у справі 560/10110/25 повідомити щодо включення рішення суду, стягувачем за яким являється ОСОБА_1 , у чергу для виплати заборгованості за даним рішенням, та дати даної виплати.
Згідно з повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, від 28.01.2026 державним виконавцем встановлено те, що на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.09.2025, яке набрало законної сили згідно постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2025 (отримана 06.11.2025), головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснено з 01.02.2023 перерахунок пенсії, ОСОБА_1 виходячи з грошового забезпечення, зазначеного у довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.01.2025 №ХС49690 без обмеження максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум.
Розмір пенсії після перерахунку станом на 01.02.2023 склав 22984,40 грн.
Під час перевірки інформації та доданих документів до відповіді на постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення суду державним виконавцем встановлено, що рішення суду боржником не виконано, так як проводиться виплата пенсії без врахування рішення Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №560/10110/25 а саме, згідно розрахунку пенсії стягувача по пенсійній справі за №ХС49690-Міноборони розмір пенсії станом на 01.03.2025 становить 26692,74 грн., а виплачується 23610,00 грн.
Оскільки за позицією відповідача станом на 28.01.2026 рішення Хмельницького окружного адміністративного суду за №560/10110/25 залишається не виконаним, державним виконавцем складено Акт про невиконання рішення суду без поважних причин.
28.01.2026 державним виконавцем винесено постанову ВП №79652886 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області штрафу за невиконання рішення суду без поважним причин у розмірі 5100,00 грн.
Позивач, не погоджуючись із цією постановою, звернувся з позовом до суду.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ч.2 та ч.4 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини 6 статті 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Положеннями статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Частина четверта статті 19 Закону №1404-VIII передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Системний аналіз викладених правових норм свідчить про те, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання боржником судового рішення у встановлений строк без поважних причин.
Поважними причинами невиконання боржником рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами.
Тобто, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано і таке невиконання сталося без поважних на те причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.
Визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме невиконання рішення суду без поважних причин. Згідно з усталеної судової практики поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.
Відповідно до положень статті 28 Закону № 1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1- 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. При цьому, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника. Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених ст.18 Закону №1404-VIII, а також дотриманням сторонами виконавчого провадження свої обов`язків.
Зокрема, частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до змісту положень частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, а частина 4 наголошує на тому, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Виходячи з аналізу вищевказаних норм можна дійти висновку, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
На виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.09.2025 у справі №560/10110/25, головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснено з 01.02.2023 перерахунок пенсії ОСОБА_1 виходячи з грошового забезпечення, зазначеного у довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.01.2025 №ХС49690 без обмеження максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум.
Як встановлено судом розмір пенсії стягувача після перерахунку станом на 01.02.2023 склав 22984,40 грн.
З 01.03.2024 розмір пенсії становить 24817,74 грн., до виплати з урахуванням максимального розміру пенсії визначено 23610,00 грн.
З 01.03.2025 розмір пенсії становить 26692,74 грн, до виплати, з урахуванням максимального розміру пенсії з 01.03.2025 складає 23610,00 грн.
Разом з тим, у вказаному судовому рішенні вирішено питання застосування норм Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668-VI від 08 липня 2011 року при перерахунку пенсії.
Однак, незважаючи на те, що судом вирішено спірні правовідносини між сторонами та вказано на непоширення на такі правовідносини положень Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668- VI від 08 липня 2011 року, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в порушення висновків, викладених у рішенні Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.09.2025 у справі №560/10110/25, при здійсненні чергового перерахунку розміру пенсії продовжило застосовувати до пенсіїположення статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668-VI від 08 липня 2011 року щодо обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Позивачем, в свою чергу, зазначено, що черговою зміною умов пенсії слід вважати її зміну внаслідок індексації на виконання постанови Кабінету Міністрів України №185 від 23.02.2024 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році".
Також, позивачем зазначено, що фактично, вказані у постанові про накладення штрафу вимоги стосуються правомірності дій пенсійного органу щодо обмеження пенсійної виплати позивачу після її індексації відповідно до Постанови №185 максимальним розміром, які повинні розглядатися в іншому позовному провадженні, оскільки рішення суду виконано чітко відповідно до його мотивувальної та резолютивної частин, як того вимагає ст.ст.246, 322 КАС України. Тобто, зазначені дії не були предметом судового розгляду, а відповідно не можуть бути похідними щодо виконання рішення суду, за яким відкрито виконавче провадження.
Станом на момент здійснення такого перерахунку пенсії у зв`язку із її індексацією, чинної норми, яка б визначала розмір максимального обмеження, закон не містить, оскільки положення частини 7 статті 43 Закону № 2262-ХІІ рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 визнані такими, що не відповідають Конституції України, внаслідок чого втратили чинність з дати ухвалення відповідного Рішення Конституційного Суду України.
З часу прийняття рішення у справі №560/10110/25 пенсійне законодавство в частині, що стосується обмеження виплати пенсії максимальним розміром, змін не зазнавало.
Закон не уповноважує територіальний орган Пенсійного фонду на власний розсуд визначати підстави, умови та максимальний розмір для обмеження пенсійних виплат.
Під час проведення наступних перерахунків пенсії позивача пенсійний орган не вправі застосовувати обмеження максимального розміру пенсії з тих підстав, яким вже надано оцінку у судовому рішенні , що набрало законної сили.
Судове рішення, яке набрало законної сили, стає незмінним (неспростовним), основні і додаткові судження (висновки) суду по суті справи стають остаточними.
Зобов`язальна частина рішення містила початкову дату проведення перерахунку пенсії без обмеження максимальним розміром - без часового обмеження в майбутньому.
Суд першої інстанції вірно наголосив на обов`язковості висновків суду у справі щодо перерахунку пенсії для пенсійного органу не лише в межах цієї справи, але і під час виникнення/існування інших правовідносин, які пов`язані з пенсійним забезпеченням позивача , включаючи подальші перерахунки пенсії (до виникнення передбачених законом підстав для застосування обмеження).
Отже, безпідставними є доводи пенсійного органу, що фактично, вказані у постанові про накладення штрафу вимоги стосуються правомірності дій пенсійного органу щодо обмеження пенсійної виплати позивачу після її індексації відповідно до Постанови №185 максимальним розміром, які повинні розглядатися в іншому позовному провадженні.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не виконано належним чином рішення суду у справі №560/10110/25, оскільки пенсія позивачу виплачується з обмеженням максимальним розміром.
Отже, постанова відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 28.01.2026 ВП №79652886 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області штрафу у розмірі 5100,00 грн є правомірною.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Хмельницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п. 2 ч.5 ст. 328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий | | | Сторчак В. Ю.
Судді | | | Граб Л.С.    Матохнюк Д.Б.