Справа № 308/9947/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

10 липня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача  - Кожух О.А.,
суддів   – Джуги С.Д., Мацунича М.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мікрюков Сергій Володимирович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2025 року (головуючий суддя Деметрадзе Т.Р.) у справі №308/9947/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 24555,00 грн. 
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 09.04.2021 між ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №964495860 на суму 15000 грн.
Вказує, що кредитний договір був підписаний електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на його номер телефону. Стверджує, що за загальними умовами кредитного договору ОСОБА_1 отримав кредитні кошти на умовах платності користування та зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Вказує, що первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором, на підтвердження чого подав платіжне доручення. 
Зазначає, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення наданих йому кредитних коштів, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість.
Позивач вказує, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Фінансова компанія «Таліон плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, а в подальшому укладалися Додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії даного Договору факторингу, згідно якого первісний кредитор передає (відступає) ТОВ «ФК «Таліон плюс» за плату належні йому Права Вимоги, в тому числі за Договором №964495860.
Далі, 05.08.2020 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу №05/0820-01, згідно якого первісний кредитор передає (відступає) ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату належні йому Права Вимоги, в тому числі за Договором №964495860.
Крім того, 04.06.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено Договір факторингу №04/06/25-Ю, згідно якого первісний кредитор передає (відступає) ТОВ «Юніт Капітал» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Юніт Капітал» приймає належні ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» Права Вимоги до Боржників, в тому числі за Договором №964495860.
Позивач зауважує, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за кредитним договором №964495860 станом на день подання позовної заяви складає 24 555.00 грн., з яких: 15 000 грн. – заборгованість по тілу кредиту; 9 555.00 грн. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за вищевказаним кредитним договором в сумі 24 555.00 грн. та понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №964495860 від 09.04.2021 в розмірі 24 555 гривень, та судові витрати в розмірі 2 422,4 гривень.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 умови взятих на себе кредитних зобов`язань не виконав, у зв`язку з чим у відповідача наявний борг. Суд визнав доведеним перехід прав вимог до ОСОБА_1 від первісного кредитора до позивача – ТОВ «Юніт Капітал», на підставі договорів факторингу. Суд відмовив у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не подано доказів здійснення витрат на таку допомогу.

Узагальнені доводи апеляційної скарги та позиція позивача 

На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мікрюков Сергій Володимирович, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
В апеляційній скарзі відповідач вказує, що позивачем не підтверджено факт переходу права вимоги за спірним кредитним договором до позивача від первісного кредитора, оскільки позивачем до позовної заяви додано лише типову форму реєстру прав вимоги, яка не містять в собі інформації щодо прізвища, ім`я та по батькові боржників, номеру та дати кредитного договору, заборгованості за вказаним кредитним договором. Вказує, що позивачем не надано доказів того, що договір кредиту №964495860 від 09 квітня 2021 року, укладений з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» передавався до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». 
Зазначає, що оскільки на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , то у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року. Тому вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на відсутність порушеного права позивача.
Апелянт не погоджується також із розміром нарахованих відсотків за користування кредитом, оскільки вважає неправомірним нарахування відсотків поза межами строку кредитування, а саме після 04.06.2021, оскільки пролонгації кредитного договору не було.
Таким чином, вказує, що оскільки борг по процентам за договором про споживчий кредит на даний час відповідачем повністю не сплачений, то в цій частині позовні вимоги слід частково задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 3560 грн 90 коп заборгованості за відсотками за користування кредитом. Вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми відсотків 9 555,00 грн за період із 05 червня 2021 року та далі підлягає зміні, шляхом зменшення суми заборгованості, яка підлягає стягненню за Договором про споживчий кредиту №964495860 від 09.04.2021 з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» з 24 555,00 грн до 18560,90 грн. та включає в себе витрати за кредитом у вигляді процентів за користування Кредитом в розмірі 3560,90 грн. та суму (тіло) кредиту в розмірі 15000 грн.
Стверджує, що матеріали справи не містять доказів видачі коштів за договором кредиту відповідачу.
Вказує, що позивачем не подано суду доказів оплати за договором факторингу, оскільки надано лише Акт звірки взаємних розрахунків, а не платіжну інструкцію. Тому вважає, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «Таліон Плюс».
27.03.2026 через систему «Електронний суд» ТОВ «Юніт Капітал» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.10.2025 – без змін.
У відзиві позивач зазначає, що підтвердженням перерахування коштів відповідачу за умовами договору є факт передачі первинним кредитором відповідної платіжної інструкції надавачу платіжних послуг, на основі якої кошти перераховуються за реквізитами платіжної картки клієнта 4149-62XX-XXXX-9311 згідно з умовами кредитного договору. Звертає увагу суду, що позивачем подавалось клопотання до суду першої інстанції про витребування первинних бухгалтерських документів від первісного кредитора. Вказує, що позивачем доведено факт виконання зобов`язання первинного кредитора та перерахування на рахунок відповідача суми в розмірі 15000,00 грн. В свою чергу, відповідачем жодних доказів, що спростовують вимоги позивача, не надано.
Щодо переходу прав вимоги за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 позивач зазначає, що такий договір факторингу є рамковою угодою, яким сторони підтверджують співпрацю на майбутнє. Оскільки умови Договору факторингу № 2 (п. 1.3) та Договору факторингу № 3 (п. 1.5) прямо передбачали відступлення як наявних вимог, так і тих, що «виникнуть в майбутньому», позивач наголошує, що права вимоги до боржника за кредитним договором перейшли до нього абсолютно законно, навіть якщо ці вимоги остаточно сформувалися або виникли вже після підписання базових договорів факторингу. У своїх доводах посилається на норми про купівлю-продаж (ч. 1 ст. 656 ЦК України), де предметом договору може бути майно, яке буде набуте продавцем у майбутньому, а також ст. 1078 ЦК України та Розпорядження Нацкомфінпослуг № 352, які дозволяють відступлення майбутніх вимог. В цих доводах посилається на практику апеляційних судів.
Вказує, що позивачем подано суду витяги з реєстрів прав вимоги за договором факторингу, які відповідають вимогам, встановленим законодавством України, адже відповідно до частини першої статті 513 ЦК України, перехід права вимоги має бути підтверджений належними доказами, але конкретної форми витягів з реєстрів у законодавстві не встановлено. Законодавець лише вимагає, щоб передані документи підтверджували зміст зобов`язання та факт переходу права вимоги, що у даному випадку забезпечено.
Щодо доказів оплати за договором факторингу позивач у відзиві вказав, що стаття 1077 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) лише закріплює обов`язок клієнта сплатити фактору винагороду, однак не визначає моменту переходу права вимоги. Стверджує, що позивачем надано належні документи (договори факторингу та відповідні реєстри прав вимог), які підтверджують послідовність і безперервність переходу прав вимоги.
Щодо нарахування відсотків за кредитом позивач посилається на умови кредитування, які визначені товариством на сайті. Зазначає, що додатковою угодою від 23.04.2021 до договору №964495860 сторони продовжили загальний строк надання кредиту та строк оплати наступного чергового платежу на чотирнадцять днів, а нарахування здійснювалось з дня отримання коштів по фактичне користування ними. 

Межі розгляду справи апеляційним судом

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не належить до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд даної справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи встановлені судом

Судом встановлено, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 09.04.2021 було укладено кредитний договір №964495860 на суму 15 000 грн, строком на 56 днів (далі – Договір, кредитний договір). Сторони в договорі погодили відсоткову ставку «Дисконтну» та «Базову», де «дисконтна» в розмірі 0,65% в день застосовується кредитодавцем, якщо позичальник погашатиме кредит згідно графіку платежів, а «базова», в розмірі 1,30 % в день, застосовується у разі прострочення повернення будь-якого з платежів. В разі нарахування відсотків за базово ставкою орієнтовна загальні витрати за Кредитом складають 6026,16 грн., загальна вартість кредиту складає 21026,16 грн., орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 474,50 відсотків річних (п.1.6.1.Договору).
У розділі 3 Договору сторони передбачили форму відповідальності за порушення умов цього ж договору, де за умови несплати позичальником платежів згідно з графіком останній повинен виплатити кредитодавцю штраф (п.3.3 Договору).
Згідно з п. 4.1. кредитного договору невід`ємною частиною цього договору є правила та паспорт споживчого кредиту, що надані позичальнику до укладення договору. Відповідно до п. 4.2. кредитного договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.
Згідно п. 1.7 кредитного договору та графіку платежів, який є невід`ємною частиною договору №964495860 від 09.04.2021, сторонами погодженого наступний графік платежів (в ануїтет ній формі): 23.04.2021 погашенню підлягає тіло кредиту в розмірі – 3275,20 грн, проценти за користування кредитом в розмірі – 1365 грн; 07.05.2021 – 3573,26 грн. тіло кредиту та 1066,94 грн проценти за користування кредитом; 21.05.2021 – 3898,34 грн. – тіло кредиту та 741,86 грн – проценти за користування кредитом; 04.06.2021 – 4253,20 грн. – платіж  за тілом кредиту та 387,10 грн. – проценти за користування кредитом.
Згідно з п.2 Графіку платежів загальна вартість кредиту складає 18560,90 грн, та включає в себе витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом в розмірі 3560 грн 90 коп та суму кредиту (тіло) 15000 грн.
23.04.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору №964495860 від 09.04.2021, за умовами якої сторони продовжили загальний строк, на який був наданий кредит, та строк оплати наступного чергового платежу на 14 днів.
Згідно з довідкою № 964495860/23052025/Э від 23.05.2025 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на виконання кредитного договору № 964495860 від 09.04.2021, укладеного між позичальником/отримувачем – ОСОБА_1 , та Кредитодавцем/Платником – Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», кредитодавцем було ініційовано платіжну операцію на рахунок отримувача ОСОБА_1 на рахунок/платіжна карта отримувача: 4149-62XX-XXXX-9311, термін дії: 10.2022, на суму 15000,00 грн. Дата завершення платіжної операції (проведення платіжної операції надавачем платіжних послуг): 09.04.2021 13:16:23 год. 
Згідно з розрахунку заборгованості за кредитним договором №964495860 від 09.04.2021, у позичальника ОСОБА_1 станом на 13.07.2021 утворилась заборгованість в розмірі 24555 грн., з яких 15 000 грн – тіло кредиту, 9555 грн – нараховані відсотки за користування кредитом за ставкою 0,65 % в день – в межах строку кредитування, та за ставкою 1,30 поза строками кредиту за час користування. З вказаного розрахунку вбачається, що штраф кредитодавцем до позичальника не застосовувався.
Звертаючись до суду з позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» зазначає про те, що до нього перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 964495860 від 09.04.2021 на підставі договору факторингу.
Судом встановлено, що між первісним кредитором ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018 був укладений договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступає ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно з п.4.1. право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги. У договорі сторони визначили, що такий набуває чинності з моменту підписання сторонами та строк дії договору закінчується 28.11.2019 (п.8.2 договору факторингу). 
Надалі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 уклали наступні угоди: 28.11.2019 додаткову угоду № 19, згідно з якою п. 8.2 Договору виклали в новій редакції, за якою строк дії договору факторингу продовжено до 31.12.2020.
31.12.2020 сторони підписали додаткову угоду № 26, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди про викладення тексту договору факторингу у новій редакції, де зокрема доповнено пункт 4 щодо порядку відступлення права вимоги, де зазначено, що право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує, а підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром прав вимоги.
31.12.2021 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» підписали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 до 31.12.2022 . 
Згідно з витягом з реєстру прав вимоги №142 від 13.07.2021 фактор ТОВ «Таліон Плюс» отримав від клієнта ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» право вимоги до боржника ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 за кредитним договором №964495860 від 09.04.2021 на загальну суму боргу 24 555,00 грн.
05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого клієнт ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити фактору ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. 
У п.п. 1.3. договору факторингу № 05/0820-01 визначено, що «право вимоги» - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржника по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строку платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку (п. 4.1. договору). Цей договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності її у сторони) (п. 8.1. договору). Пунктом 8.2. строк дії договору визначено до 04.08.2021, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.
Надалі ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод до договору факторингу, а саме: № 2 від 03.08.2021, якою продовжено строк дії договору до 31.12.2022 (а.с.56) та № 3 від 30.12.2022, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін. Інших додаткових угод суду не подано.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 24555 грн.
04.06.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до умов якого фактор ТОВ «Юніт Капітал» (позивач) зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (ціна продажу) за плату, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступив ТОВ «Юніт Капітал» (позивачу) право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Пунктом 1.2. сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
Відповідно до витягу з реєстру боржників за договором факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму боргу 24555 грн.

Застосовані норми права та мотиви апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Враховуючи положення частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст. 610 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч.3 ст. 1054 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.
Не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про відсутність доказів перерахування коштів позичальнику  ОСОБА_1 на виконання умов кредитного договору, оскільки матеріали справи містять довідку первісного кредитора, з якої вбачається, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було ініційовано платіжну операцію на рахунок отримувача ОСОБА_1 на рахунок/платіжна карта отримувача: 4149-62XX-XXXX-9311, термін дії: 10.2022, на суму 15000,00 грн.
Отримання відповідачем кредитних коштів та користування такими підтверджується також фактом внесення 22.04.2021 суми коштів на погашення кредитної заборгованості в розмірі 1365 грн, згідно з розрахунку заборгованості.
В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що позивачем безпідставно нараховано відсотки за користування кредитом поза строками кредитного договору, оскільки за користування кредитними коштами поза строками кредиту позивач має право вимагати виплату на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України.
Такі доводи відповідача не знаходять свого підтвердження, оскільки матеріалами справи доведено, що кредитний договір укладено між сторонами 09.04.2021 строком на 56 днів – тобто до 04.06.2021. Додатковою угодою від 23.04.2021, укладеною сторонами кредитного договору №964495860 продовжено загальний строк, на який укладено кредитний договір та строк оплати наступного платежу на 14 днів. Вказане підтверджується розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що відсотки за користування кредитними коштами позичальнику нараховувались в межах строку дії кредитного договору, який було продовжено на 14 днів, тобто до 13.07.2021. Крім того збільшена відсоткова ставка, за базовою процентною ставкою почала нараховуватись починаючи з наступного дня що слідує платежу, з врахуванням продовження такого на 14 днів. 
Наведене підтверджує, що відповідачу було нараховано відсотки за користування кредитними коштами в межах дії кредитного договору, за процентною ставкою, в розмірі погодженою сторонами в кредитному договорі.
Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про недоведеність переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором №964495860 від 09.04.2021 до кредитора ТОВ «Юніт капітал», зважаючи на наступне.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається».
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15.
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (ст. 513 ЦК України). Оскільки факторинг визначено п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Вказана норма передбачає правило, за яким фінансові послуги 5 відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання. (Висновок висловлено у п. 43 постанови ВП ВС від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц, провадження № 14-16цс20).
Частина 1 ст. 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільноправова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором
Відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги , як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи встановлено, що у відповідача ОСОБА_1 виникло зобов`язання за кредитним договором №964495860 від 09.04.2021 перед кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». 
Договір факторингу № 28/1118-01 про передачу прав вимог боржників ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» укладено 28.11.2018, де зазначено, що право вимог переходить після підписання відповідних реєстрів боржників. Тобто, на час укладення договору факторингу у 2018 році в первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не існувало вимоги до боржника ОСОБА_1 ні «дозрілої», ні «недозрілої» вимоги. Таку вимогу було передано реєстром боржників №142 від 13.07.2021.
У постанові Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).
При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними.
Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20).
У справі встановлено, що правовідносини за кредитним договором № 459306243  між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та  ОСОБА_1 виникли 09 квітня 2021 року, тобто значно пізніше, ніж було укладено договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, у якому предмет договору вказано відступлення прав вимог зазначені у Реєстрах прав вимоги.
З вищенаведеного слідує, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 28.11.2018, боргові зобов`язання відповідача за кредитним договором від 09.04.2021 ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору на час укладення договору факторингу № 28/1118-01. Відтак, суд вважає, що у ТОВ «Таліон Плюс», як фактора, не виникло право вимоги за зобов`язанням відповідача, яке він міг би передати на підставі договору факторингу від 28.11.2018 до позивача у справі ТОВ «Юніт Капітал» за договором факторингу від 05.08.2020 до ТОВ «ФК Онлайн фінанс», а таке товариство, в свою чергу, за договором факторингу від 04.06.2025 до позивача ТОВ «Юніт Капітал».
Враховуючи вищевикладені висновки Верховного Суду, за якими межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, колегія суддів приходить до висновку, що перехід прав вимоги не може визнаватись доведеним на підставі лише реєстру боржників без укладення договору, яким мають бути погоджені умови та вартість переданих прав вимог.
Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 11.09.2018 у справі №909/968/16 виснувала, що договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зумовлює його недійсність.
Обов`язковими ознаками договору факторингу є як надання фінансування фактором клієнту, так і повернення фінансування клієнтом фактору, причому з оплатою клієнтом цієї фінансової послуги (близькі за змістом висновки сформульовані в постановах ВП ВС від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18, провадження № 12-1гс21, п. 48; від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19, провадження № 14-181цс20, п. 20)
Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем не надано доказів переходу прав вимоги до відповідача. 
В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховним Судом зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).
Відповідно до постанови Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 914/868/17 чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. 
Однак, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, задовольняючи позов, не врахував, те, що договір факторингу про передачу прав вимог до боржника ОСОБА_1 укладено за зобов`язанням, яке не існувало на час укладення договору факторингу в 2018 році, а відтак вважається таким, що не укладений. У зв`язку з чим у позивача не виникло право вимоги, передане від ТОВ «Онлайн Фінанс». Оскільки останній не набув права вимоги від ТОВ «Таліон плюс», який не міг право вимоги, яке виникло в 2021 році, набути у 2018 році.

Висновки апеляційного суду 

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що договір факторингу, укладений між первісним кредитором ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018 - до моменту виникнення у первісного кредитора ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором, укладеним між ними 09.04.2021, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованості за договором кредиту №964495860 від 09.04.2021, оскільки на момент відступлення права вимоги шляхом укладення договору факторингу вимога до боржника ОСОБА_1 не була дійсною і не належала первісному кредитору на момент її відступлення.
Наведене свідчить про невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та про наявність передбачених статтею 376 ЦПК України підстав для скасування прийнятого рішення і ухвалення нового рішення про відмову в позові з мотивів, наведених у цій постанові.  

Висновки щодо розподілу судових витрат

Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання апеляційної скарги на рішення суду відповідачем сплачено 3633,60 грн судового збору, який слід стягнути з позивача ТОВ «Юніт Капітал» на користь відповідача ОСОБА_1 .
Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст.376, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мікрюков Сергій Володимирович - задовольнити.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2025 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №964495860 від 09.04.2021 у розмірі 24555 гривень - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (юридична адреса: м. Київ, вул. Рогнідинська, 4, літера А, офіс 10, код ЄДРПОУ 43541163) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 3633,60 гривень у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10 липня 2026 року.

Суддя-доповідач:

Судді: