Є.у.н.с.512/104/26
Провадження № 2/512/310/26
"10" липня 2026 р. с-ще Саврань

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
с-ще Саврань
Савранський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді – Брюховецького О.Ю.,
за участю секретаря – Тімановського А.Г.,
позивачки – ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Замоздри В.В. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Савранського районного суду Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Савранський відділ державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області про зміну розміру аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, –

ВСТАНОВИВ:

19.02.2026 позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Савранський відділ державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області про зміну розміру аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Позовні вимоги мотивовані тим, що в період з 25.02.2006 по 28.07.2014 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Савранського районного суду Одеської області від 28.07.2014.
За період шлюбу народилося двоє спільних дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
05.01.2012 рішенням Савранського районного суду Одеської області по справі №2-351/11 встановлено стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліментів щомісячно в розмірі 1/3 частини з усіх заробітків (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку на утримання спільних дітей.
Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 28.07.2014 місцем проживання спільних дітей встановлено біля їх матері ОСОБА_1 .
06.03.2014 відкрито виконавче провадження по виконавчому листу №2/1525/86/12, виданому 16.01.2012. Зі змістом судового рішення та розміром сплати аліментів на утримання своїх дітей ОСОБА_2 був ознайомлений, дане рішення Савранського районного суду Одеської області оскаржене не було. За період з дати відкриття провадження по лютий 2024 року ОСОБА_2 здійснювалися самостійно аліментні виплати у розмірі, що не відповідав розміру заробітної плати безпосередньо ОСОБА_2 , а набагато менше. Кошти перераховувалися особисто ОСОБА_2 до лютого 2024 року. Про розмір доходів свого колишнього чоловіка позивачка не була обізнана, так як спілкування з ним не підтримувала у зв?язку з його постійним проживанням у м. Києві. За відповідний період з часу відкриття виконавчого провадження за ОСОБА_2 виник великий борг по сплаті аліментів на утримання спільних дітей позивачки та відповідача.
Про отримувані доходи ОСОБА_2 , розмір його заборгованості ОСОБА_1 дізналася після виклику до заступника начальника відділу Савранського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрайонного управління Міністерста юстиції (м.Одеса) Кушніра С.М. 
Позивачка вважає, що доходи відповідача неспівставні з виплатами на дітей.
До 2021 року ОСОБА_1 була вимушена самостійно утримувати дітей, забезпечувати їм повноцінний розвиток, лікування, навчання. У вересні 2021 року старша донька, ОСОБА_5 , перейшла жити до батька. Втім, підхід до сплати аліментів на сина, ОСОБА_6 , колишній чоловік не змінив при тому, що рівень доходів у останнього різко зріс, почалася повномасштабна війна.
Відповідно, ОСОБА_2 , отримавши постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника 27.02.2024, подав цивільний позов про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, звільнення від сплати аліментів, стягнення аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину, ОСОБА_5 з 01 жовтня 2021 року. 
На думку позивачки, відповідач який роками не сплачував аліменти, мав багатотисячну заборгованість - подав ОСОБА_1 на аліменти в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по день її повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , всі кошти були сплачені позивачкою.
16 жовтня 2025 року за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 винесено рішення Савранського районного суду Одеської області по справі №512/613/24, відповідно до якого ОСОБА_2 звільнено від сплати заборгованості по аліментам на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що виникла за період з 01 жовтня 2021 року у розмірі тієї рівної частки, що припадала на дитину, а саме: 1/6 частини з усіх заробітків (доходу) ОСОБА_2 , які стягуються на підставі рішення Савранського районного суду Одеської області від 05.01.2012 року по справі №2-351/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів щомісячно в розмірі 1/3 частини з усіх заробітків (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що становить 147561,77 грн.
Таким чином, за проведеними розрахунками позивачки, враховуючи заборгованість, що склалася станом на лютий 2024 року у розмірі 373400,06 (з урахуванням рішення Савранського районного суду Одеської області від 16.10.2025 року по справі №512/613/24, провадження №2/512/66/25) за період з 01 березня 2024 року по 31 січня 2026 року, неустойка за несвоєчасну сплату аліментів ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , 30.08.2011 року ВП №42405707, виконавчий лист №2/1525/86/12, виданий 16.01.2012 року на підставі рішення Савранського районного суду Одеської області від 05.01.2012 року №2-351/11 становить: 481912,46 грн. Штрафи, нараховані відповідно до частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» станом на дату подання позовної заяви стягнуті з ОСОБА_2 не були.
Згідно зі статтею 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень статей 36, 37 ЦПК України, було визначено головуючого суддю Брюховецького О.Ю. передано йому вказану справу. 
Савранський районний суд Одеської області ухвалою від 06.03.2026 прийняв цивільний позов ОСОБА_1 до розгляду та призначив судове засідання на 31.03.2026, запропоновав відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву.
30.03.2026 до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи (а.с.145-147).
Слухання справи відкладено на 22.04.2026.
13.04.2026 до суду надійшла заява про вступ у справу як представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Замоздри В.В., яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серія ВІ №1386845 від 08.04.2026 (а.с.173, 174).
15.04.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначив, що поданий позивачем розрахунок пені суперечить довідкам про доходи ОСОБА_2 за період з 2024 року по березень 2026 року із яких вбачається, що роботодавцем робилися кожного місяця відрахування аліментів із його доходів (заробітної плати) на утримання натомість у графі «Сума погашення» проставлені «о грн.».
Постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника заступником начальника відділу Савранського відділу ДВС у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кушніром С.М. було винесено лише 27.02.2024 року та направлено до роботодавця відповідача.
Позивач у відзиві зазначив, що відповідач працює у Аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві з 01.11.2018 року, про що свідчить довідка від 07.04.2026 року №32/3-56.
На жаль, в силу своєї юридичної необізнаності, відповідач не знав, що у випадку працевлаштування відрахування мають проводитися із його доходів.
Савранський відділ Державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з 2014 року і саме державний виконавець мав проводити виконавчі дії та скеровувати на виконання виконавчого листа по місцю роботи боржника, відповідно до розділу IX Закону України "Про виконавче провадження".
Підприємство, військова частина, установа мали здійснити відрахування із доходів боржника і перерахувати на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про винні дії ОСОБА_2 по несплаті аліментів.
Крім того, державний виконавець мав повноваження щодо виконання судового рішення у примусовому порядку шляхом виявлення джерел отримання доходів особи, звернення стягнення з карткових рахунків відповідача у передбачений законом порядок, однак вказаних виконавчих дій не здійснював.
Таким чином, відповідач не вбачає підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (Том 1 а.с.176-183).
Крім того, представник відповідача – адвокат Замоздра В.В. 15.04.2026 надала суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (Том 1 а.с.209-210).
21.04.2026 до суду надійшло заперечення позивачки ОСОБА_1 на відзив на позовну заяву в якому позивачка зазначила, що виконавче провадження по виконавчому листу №2/1525/86/12, виданому 16.01.2012 року на підставі рішення Савранського районного суду Одеської області 05.01.2012 року №2-351/11 відкрито ще 06.03.2014 року. Відповідно до рішення Савранського районного суду Одеської області 05.01.2012 року №2-351/11 з ОСОБА_2 визначено сплату аліментів щомісячно в розмірі 1/3 частини з усіх заробітків (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, в судовому засіданні ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів визнав в повному обсязі, тобто добровільно взяв на себе обов?язок по виконанню судового рішення, зі змістом якого був ознайомлений в зв?язку з невиконанням добровільно обов?язку по сплаті, позивачка була змушена звернутися до державної виконавчої служби, 06.03.2014 відкрито виконавче провадження по виконавчому листу №2/1525/86/12, виданому 16.01.2012 на підставі рішення Савранського районного суду Одеської області 05.01.2012 №2-351/11, відповідно до пункту 4 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» «сторони зобов?язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про.... зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи».
Так, позивачка стверджує, що ОСОБА_2 свідомо ухилився від виконання рішення суду від 05.01.2012 по справі 2-351/11.
Разом з тим, позивачка вказала, що саме вона утримувала двох неповнолітніх дітей з 2014 року по 2021 рік, не отримуючи або отримуючи нерегулярні, невідповідні суми від відповідача в якості аліментів. Так у зв?язку зі скрутним матеріальним становищем, яке ОСОБА_1 самостійно не могла поліпшити, виникали часті суперечки з донькою, ОСОБА_3 , в її підлітковому віці, відповідно, донька, зрозумівши, що батько має набагато більший дохід, перейшла жити до батька ОСОБА_2 . Враховуючи що донька ОСОБА_7 перейшла жити до батька, відповідно до рішення Савранського районного суду Одеської області від 16 жовтня 2025 року по справі №512/613/24 здійснено перерахунок аліментів з 01.10.2021 та зменшено до 1/6 частини з усіх заробітків (доходу) ОСОБА_2 встановлено стягнення аліментів в розмірі частина заробітку (доходу) з мене на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , починаючи з 31.07.2024 року по 23.08.2024 рік, також позивачкою сплачені додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 11697,50 грн., а ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 досягла повноліття. 
Крім того, позивачка вказала, що відповідно до рішення Савранського районного суду Одеської області від 16 жовтня 2025 року по справі №512/613/24 здійснено перерахунок аліментів з 01.10.2021 та зменшено до 1/6 частини з усіх заробітків (доходу) ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до дня його повноліття (Том 1 а.с.220-225).
22.04.2026 до суду надійшла уточнена позовна заява в якій позивачка надала свої розрахунки щодо пені по не сплаті аліментів: за період з січня 2019 року по вересень 2022 рік – 51341,83 грн., пеня за січень 2019 року – 69080,05 грн., пеня за лютий 2019 року – 5085,00 грн., пеня за березень 2019 року – 5085,00 грн., пеня за квітень 2019 року – 5908,00 грн., пеня за травень 2019 року – 5908,00 грн., пеня за червень 2019 року – 5908,00 грн., пеня за липень 2019 року – 5290,00 грн., пеня за серпень 2019 року – 5290,00 грн., пеня за вересень 2019 року – 5290,00 грн., пеня за жовтень 2019 року – 4294,00 грн., пеня за листопад 2019 року – 4294,00 грн., пеня за грудень 2019 року – 4294,00 грн., пеня за січень 2020 року – 5706,00 грн., пеня за лютий 2020 року – 5706,00 грн., пеня за березень 2020 року – 5891,00 грн., пеня за квітень 2020 року – 5891,00 грн., пеня за травень 2020 року – 5891,00 грн., пеня за червень 2020 року – 5706,00 грн., пеня за липень 2020 року – 4298,00 грн., пеня за серпень 2020 року – 4298,00 грн., за вересень 2020 року – 4298,00 грн., за жовтень 2020 року – 4369,00 грн., пеня за листопад 2020 року – 4369,00 грн., пеня за грудень 2020 року – 4369,00 грн, пеня за січень 2021 року – 5900,00 грн., пеня за лютий 2021 року – 5900,00 грн., пеня за березень 2021 року – 5900,00 грн., пеня за квітень за 2021 року – 4482,00 грн., пеня за травень 2021 року – 4482,00 грн., пеня за червень 2021 року – 4482,00 грн., пеня за липень 2021 року – 4685,00 грн., пеня за серпень 2021 року – 4685,00 грн., пеня за вересень 2021 року – 4685,00 грн., пеня за жовтень 2021 року – 3769,00 грн., пеня за листопад 2021 року – 3769,00 грн., пеня за грудень 2021 року – 3769,00 грн., за січень 2022 року – 7097,17 грн., пеня за лютий 2022 року – 7097,17 грн., пеня за березень 2022 року – 7097,17 грн., пеня за квітень 2022 року – 5956,17 грн., пеня за травень 2022 року – 5956,17 грн., пеня за червень 2022 року – 5956,17 грн., пеня за липень 2022 року – 10178,17 грн., пеня за серпень 2022 року – 10178,17 грн., пеня за вересень 2022 року – 10178,17 грн., пеня за жовтень 2022 року – 6335,00 грн., пеня за листопад 2022 року – 6335,00 грн., пеня за грудень 2022 року – 6335,00 грн., пеня за січень 2023 року – 5178,67 грн., пеня за лютий 2023 року – 5178,67 грн., пеня за березень 2023 року – 5178,67 грн., пеня за квітень 2023 року – 6969,17 грн., пеня за травень 2023 року – 6269,17 грн., пеня за червень 2023 – 6269,17 грн., пеня за липень 2023 року – 6269,17 грн., пеня за серпень 2023 року – 6269.17 грн., пеня за вересень 2023 року – 6269,17 грн., пеня за жовтень 2023 року – 6269,17 грн., пеня за листопад 2023 року – 6269,17 грн., пеня за грудень 2023 року – 6269,17 грн., пеня за січень 2024 року – 6269,17 грн., пеня за лютий 2024 року – 6269,17 грн., пеня за березень 2024 року – 5679,84 грн., пеня за квітень 2024 року – 5679,84 грн., пеня за травень 2024 року – 5679,84 грн., пеня за червень 2024 року – 5679,84 грн., пеня за липень 2024 року – 5679,84 грн., пеня за серпень 2024 року – 5321,00 грн., пеня за вересень 2024 року – 5162,50 грн., пеня за жовтень 2024 року – 5162,50 грн., пеня за листопад 2024 року – 5338,83 грн., пеня за грудень 2024 року – 4581,50 грн., пеня за січень 2025 року – 4747,83 грн., пеня за лютий 2025 – 3998,50 грн., пеня за березень 2025 року – 4949,50 грн., пеня за квітень 2025 року – 5232,83 грн., пеня за травень 2025 року – 5509,17 грн., пеня за червень 2025 року – 5509,17 грн., пеня за липень 2025 року – 4492,50 грн., пеня за серпень 2025 року – 4492,50 грн., пеня за вересень 2025 року – 4492,50 грн., пеня за жовтень 2025 року – 4492,50 грн., пеня за жовтень 2025 – 4133,56 грн. Всього нараховано пені за несплачені аліменти нараховані за період з січня 2019 по жовтень 2025 року – 453751,00 грн. 
Крім того, позивачка вказала, що за наявності вини платника податків, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Таким чином, за проведеними позивачкою розрахунками, з урахуванням рішення Савранського районного суду Одеської області від 16.10.2025 року по справі №512/613/24, провадження №2/512/66/25, за період з 01 січня 2019 року по 31 січня 2026 року, неустойка за несвоєчасну сплату аліментів ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по виконавчому провадженню ВП №42405707, виконавчий лист №2/1525/86/12, виданий 16.01.2012 року на підставі рішення Савранського районного суду Одеської області від 05.01.2012 року №2-351/11 становить: 481912,46 грн. Штрафи, нараховані відповідно до частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» станом на дату подання позовної заяви стягнуті з ОСОБА_2 не були.
Позивачка просила стягнути з відповідача на користь відповідачки неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 нараховані за період з січня 2019 року по жовтень 2025 року у розмірі 453751,00 грн. по виконавчому провадженню ВП №42405707, виконавчий лист №2/1525/86/12, виданий 16.01.2012 року на підставі рішення Савранського районного суду Одеської області від 05.01.2012 року №2-351/11. 
Також, позивачка просить змінити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Савранського районного суду Одеської області від 05.01.2012 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , з 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (Том 1 а.с.227-273).
Слухання справи відкладено на 21.05.2026.
05.05.2026 до суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву в якому представник відповідача вказала що не погоджується з уточненою позовною заявою з огляду на наступне.
Позовної вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, позивачка в уточненій позовній заяві просила про стягнення пені за період з січня 2019 по жовтень 2025 року. Позивач вказує що станом на грудень 2018 року заборгованість по сплаті аліментів становить 51341,83 грн., а пеня за несвоєчасну сплату аліментів в період з січня 2019 по жовтень 2025 становить 453751,00 грн.
Представник відповідача – адвокат Замоздра В.В. та відповідач не погоджуються з уточненими позовними вимогами з огляду на таке, що на виконанні у Савранському відділі державної виконавчої служби у Подільському районні Одеської області перебуває виконавчий лист виданий Савранським районним судом Одеської області від 05.01.2012 р. по справі №2-351/11 про стягнення ОСОБА_2 на користь відповідачки аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх його заробітків (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку на утримання дочки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 до їх повноліття.
Проте, внаслідок застосування відповідачкою у вересні 2021 року домашнього насильства в сім?ї до їхньої спільної дочки ОСОБА_3 , остання переїхала проживати до відповідача, що знайшло своє підтвердження у рішенні Савранського районного суду Одеської області від 16.05.2025 року у справі №512/613/24.
Вказаним рішенням звільнено ОСОБА_2 з 01 жовтня 2021 року від сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , у розмірі тієї рівної частки, що припадала на дитину, а саме: 1/6 частини з усіх заробітків (доходу) ОСОБА_2 , які стягуються на підставі рішення Савранського районного суду Одеської області від 05.01.2012 року по справі №2-351/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів щомісячно в розмірі 1/3 частини з усіх заробітків (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Крім того, вказаним рішенням суду ОСОБА_2 звільнено від сплати заборгованості по аліментам на утримання дочки, що виникла за період з 01 жовтня 2021 року у розмірі тієї рівної частки, що припадала на дитину, а саме: 1/6 частини з усіх заробітків (доходу) ОСОБА_2 , які стягуються на підставі рішення Савранського районного суду Одеської області від 05.01.2012р. по справі №2-351/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів щомісячно в розмірі 1/3 частини з усіх заробітків (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку на утримання ОСОБА_3 , що становить 147561,77 грн та припинено стягнення за виконавчим листом №2/1525/86/12, виданим Савранським районним судом Одеської області 16.01.2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання двох дітей (ВП №42405707), в частині: стягнення аліментів на дочку, починаючи з 01 жовтня 2021 року і по день її повноліття та стягнення заборгованості по аліментам на утримання дочки, що виникла за період з 01 жовтня 2021 року у розмірі тієї рівної частки, що припадала на дитину, а саме: 1/6 частини з усіх заробітків (доходу) ОСОБА_2 , що становить 147561,77грн. 
Згідно доданого позивачем розрахунку, виконавцем було перераховано розмір заборгованості із урахуванням вказаного рішення суду від 16.10.2025 року та станом на день звернення позивача до суду заборгованість відповідача складала 150803,82 грн.
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці з 1 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.
Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов?язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов?язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов?язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Також представник відповідача вважає, що ОСОБА_1 невірно проведений розрахунок пені, а саме, кількість днів прострочки взята позивачкою включаючи поточний місяць за який нараховується пеня, а не з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу (як це узгоджено з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року).
Крім того, представник відповідача вказала, що станом на день звернення позивача до суду заборгованість згідно розрахунку який був наданий державним виконавцем Савранського відділу державної виконавчої служби у Подільському районні Одеської області 11.02.2026 року №1920-8559 складала 150803,82 грн., а тому пеня не може бути більше 100 відсотків заборгованості.
Відповідач з моменту проживання дочки із відповідачем останній повністю забезпечував її потреби, при цьому частково сплачував аліменти на утримання сина.
Тобто, з моменту проживання дочки разом із ним саме з 01.10.2021 року ОСОБА_7 повністю перебувала на утриманні батька, при цьому у позивачки - ОСОБА_1 не виникало бажання брати участь в утриманні дочки до моменту стягнення із неї аліментів, а саме з 31.07.2024 року до повноліття дочки ІНФОРМАЦІЯ_3 . Тобто, позивач брала участь в утриманні дочки лише один місяць.
Разом з тим представник відповідача вважає відсутність вини відповідача та просить застосувати передбачені чинним законодавством України підстави звільнення від обов?язків сплатити неустойку, штрафу, пені за прострочення зобов?язання, зазначаю, що ОСОБА_2 звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України, на період встановлення на усій території України карантину (з 12.03.2020 до 30.06.2023) та в період дії воєнного стану (з 24.02.2022 по теперішній час), оскільки відсутні підстави для нарахування пені в зв?язку з чим позов поданий ОСОБА_1 не підлягає задоволенню (Том 2 а.с. 4-8).
Слухання справи відкладено на 30.06.2026.
Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги просила задовільнити в повному обсязі.
Представник відповідача – адвокат Замоздра В.В. у судовому засіданні (у режимі відеоконференції) заперечила проти позовних вимог просила відмовити в позові у повному обсязі.
Представник третьої особи - Подільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, до суду не з`явився.
Однак відповідно до Довідки про доставку електронного листа Савранський відділ державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області зареєстрований у підсистемі «Електронний суд» та отримував електронний документ (судову повістку) до свого електронного кабінету (Том 2 а.с. 28).
Згідно з частиною 1 статті 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.
Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення.
За наслідком судового засідання 30.06.2026 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та визначив дату та час його проголошення 10.07.2026 о 10 годині 00 хвилин.
За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).
Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й припинення дії, яка порушує право.
Положеннями частини 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з положеннями частин 1-3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно частини 1 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Враховуючи предмет спору згідно заявленого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позову, фактами та обставинами, які підлягали доведенню в справі є встановлення заборгованості відповідача перед позивачем зі сплати суми аліментів, винної поведінки цієї особи щодо такої несплати, а також розмір та період виникнення заборгованості, що зумовлює можливість обрахунку неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Відповідні факти і обставини є предметом доказування (ст. 77 ч. 2 ЦПК України) в даній справі.
Суд встановив, що згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації цивільного стану Савранського районного управління юстиції Одеської області від 07.08.2011, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_4 , батьком якого зазначений ОСОБА_2 (актовий запис №54) (Том 1 а.с.16).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим відділом державної реєстрації цивільного стану Савранського районного управління юстиції Одеської області від 09.09.2006, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_3 , батьком якої зазначений ОСОБА_2 (актовий запис №62) (Том 1 а.с.18).
Згідно витягу з реєстру Савранської територіальної громади вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрований по АДРЕСА_1 (Том 1 а.с.19).
З довідки Савранської селищної ради Одеської області №875 від 16.12.2025 вбачається, що син ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю, згідно акту №13 від 16.12.2025 (Том 1 а.с.20).
Відповідно до акту №13 від 16.12.2025 обстеження умов проживання ОСОБА_1 вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 у квартирі площею 44,8 кв. м. зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (Том 1 а.с.21).
З довідки КНП «Савранська лікарня» Савранської селищної ради Одеської області №17 від 05.02.2026 вбачається, що ОСОБА_2 участі у піклуванні про дитину ОСОБА_4 не приймає (Том 1 а.с.22).
Матеріали справи містять довідку Савранського ліцею Відділу освіти молоді та спорту Саранської селищної ради Одеської області №11 від 05.02.2026 згідно якої вбачається, що батько ОСОБА_2 навчанням та вихованням ОСОБА_4 не займається (Том 1 а.с.23).
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №42405707, що перебуває на виконання у Савранському відділі державної виконавчої служби у Подільському районі ПМУМЮ (Одеса) (виконавчий лист №2/1525/86/12 від 16.01.2012) вбачається, що станом на червень 2024 року у ОСОБА_2 існує заборгованість у розмірі 477800,37 грн. (Том 1 а.с.24).
Крім того, матеріали справи містять розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №42405707, що перебуває на виконання у Савранському відділі державної виконавчої служби у Подільському районі ПМУМЮ (Одеса) (виконавчий лист 2/1525/86/12 від 16.01.2012) з якого вбачається, що у відповідача станом на січень 2026 існує заборгованість у розмірі 150803,82 грн. (Том 1 а.с.26-28).
З виписки про рух котів на рахунку ОСОБА_1 відкритому в АТ КБ «Приватбанк» вбачається про безготівкове зарахування на користь стягувача в період з 21.03.2024 по 30.01.2026 (Том 1 а.с.29-30).
Матеріали справи містять постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №42405707 від 06.03.2014 про примусове виконання виконавчого листа №2/1525/12 виданого 16.01.2012 Савранським районним судом Одеської області про стягнення ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів щомісячно в розмірі 1/3 частини з усіх заробітків (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Том 1 а.с.31).
Матеріали справи містять постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_2 (ВП №42405707 від 27.02.2024) (Том 1 а.с.32).
З довідки Аварійно-рятувального загону спеціального призначення головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у м.Києві №32/3-25 від 26.03.2024 вбачається, що ОСОБА_2 дійсно проходить службу в м.Києві на посаді заступника начальника частини спеціальних рятувальних робіт з 18.09.2020 (Том 1 а.с.33).
З рішення Савранського районного суду Одеської області по справі №2-351/11 від 05.01.2012 вбачається про стягнення з ОСОБА_2 аліментів щомісячно в розмірі 1/3 частини з усіх заробітків (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Стягнення проводити починаючи з 22.11.2011р. по день повноліття ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 (Том 1 а.с.34-35).
Згідно заочного рішення Савранського районного суду Одеської області від 28.07.2014 вбачається, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано та визначено місце проживання дітей біля матері ОСОБА_1 (Том 1 а.с.36-37).
Матеріали справи містять рішення Савранського районного суду Одеської області від 16.10.2025 згідно якого вбачається про звільнення ОСОБА_2 від сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі тієї рівної частки, що припадала на дитину, а саме 1/6 частини з усіх заробітків(доходу) ОСОБА_2 які стягуються на користь ОСОБА_1 . 
Крім того, з вказаного рішення вбачається про звільнення ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам на утримання дочки ОСОБА_3 , що виникла за період з 01.10.2021 у розмірі тієї рівної частки, що припадала на дитину, а саме 1/6 частини з усіх заробітків (доходу) ОСОБА_2 , що становить 147561,77 грн.
Крім того, з вказаного рішення вбачається про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 до 23.08.2024.
Разом з тим, з вказаного рішення вбачається про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 11697,50 грн. (Том 1 а.с.38-41).
З розрахунку пені за прострочення сплати аліментів вбачається, що сума пені становить 481912,46 грн (Том 1 а.с.42-49).
З постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №79712938 від 05.12.2025 вбачається про стягнення щомісячно з 31.07.2024 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання доньки ОСОБА_3 тобто до 23.08.2024 (Том 1 а.с.51).
Матеріали справи містять копії чеків про сплату позивачкою аліментів призначених на підставі рішення суду на користь відповідача (Том 1 а.с.52-136).
Згідно рапорту ОСОБА_2 від 15.12.2025 вбачається, про припинення стягнення аліментів відносно рішення Савранського районного суду Одеської області від 16.10.2025 (Том 1 а.с.191).
Матеріали справ містять договір про надання платної освітньої послуги з якого вбачається, що ОСОБА_3 навчається в Уманському національному університеті садівництва за спеціальністю 076 «підприємництво та торгівля», а також довідку про навчання з 01.09.2023 по 30.06.2027 (Том 1 а.с.192-193, 194).
З довідки Аварійно-рятувального загону спеціального призначення головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у м.Києві №32/3-56 від 07.04.2026 вбачається, що ОСОБА_2 дійсно проходить службу в м.Києві з 04.07.2025 (Том 1 а.с.195).
З довідок про доходи ОСОБА_2 вбачається, що в період з березня 2024 по травень 2025 виплачена заробітна плата в розмірі 269180,21 грн. (Том 1 а.с.196) та в період з січня 2025 по березень 2026 – 211759,13 грн. (Том 1 а.с.197).
Щодо вимоги позивачки про нарахування неустойки (пені) за несвоєчасну несплату аліментів суд зазначає наступне.
Так, позивачка в уточненій позовній заяві просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 нараховані за період з січня 2019 року по жовтень 2025 року у розмірі 453751,00 грн. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до частини 3 статті 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Згідно з частинами 1, 2 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19 (провадження №61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені з «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)».
У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 вирішувалися правові питання:
(а) те як враховуються часткові платежі (частковий платіж) при наявності заборгованості за аліментами за попередні періоди (попередній період);
(б) що розуміється під формулюванням «не більше 100 відсотків заборгованості».
Верховний Суд з вказаних питань вказав, що:
1. «Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії; положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин; в СК України не передбачено як відбувається погашення вимог за грошовим зобов`язанням. Тому в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства, а саме стаття 534 ЦК України; при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць».
2. «Тлумачення вказаних норм свідчить, що:
загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства; учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів; невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи; стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів; розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %; при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується».
Матеріали справи містять розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №42405707, що перебуває на виконанні у Савранському відділі державної виконавчої служби у Подільському районі ПМУМЮ (Одеса) (виконавчий лист 2/1525/86/12 від 16.01.2012) з якого вбачається, що у відповідача станом на січень 2026 існує заборгованість у розмірі 150803,82 грн. (а.с.26-28).
Разом з тим, позивачка зазначає, що за період з січня 2019 року по жовтень 2025 року розмір неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів становить 453751,00 грн.
Представник відповідача у запереченнях вказала, що станом на день звернення позивача до суду заборгованість згідно розрахунку який був наданий державним виконавцем Савранського відділу державної виконавчої служби у Подільському районні Одеської області 11.02.2026 року №1920-8559 складала 150803,82 грн., а тому пеня не може бути більше 100 відсотків заборгованості.
Суд не бере до уваги розрахунок позивачки та погоджується з твердженням представника відповідача виходячи з такого.
Відповідно до частини 1 статті 196 СК України розмір пені не може перевищувати 100 відсотків заборгованості.
Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 19.01.2022 справі № 711/679/21, розтлумачив, що розуміється під формулюванням «не більше 100 відсотків заборгованості». При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.
Розмір пені (453751,00 грн) перевищує розмір наявної заборгованості за аліментами (150803,82 грн), що порушує частину першу статті 196 Сімейного кодексу України, яка імперативно встановлює, що пеня не може бути більше 100 відсотків заборгованості. Тому суд обмежує стягнення пені сумою, що дорівнює 100 відсоткам заборгованості, а саме 150803,82 грн.
Відповідач є працездатним чоловіком, йому відомо про існування обов`язку щодо сплати аліментів на утримання малолітніх дітей, однак щомісяця та в повному обсязі відповідачем не виконувався обов`язок зі сплати аліментів. Відповідно до статті 614 ЦК України, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Оскільки доказів щодо поважності невиконання обов`язку зі сплати аліментів відповідач не надав, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Суд відмовляє у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 решти заявленої суми пені, а саме у розмірі 302947,18 грн. як у необґрунтованої.
Щодо вимоги позивачки про зміну розміру аліментів суд зазначає наступне.
Так, позивачка просить змінити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Савранського районного суду Одеської області від 05.01.2012 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття на 1/4 частку всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Як вбачається з матеріалів справи рішенням Савранського районного суду Одеської області від 16 жовтня 2025 року за виконавчим листом №2/1525/86/12, виданим Савранським районним судом Одеської області 16.01.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання двох дітей (ВП №42405707) припинено стягнення аліментів на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по день її повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі тієї рівної частки, яка припадала на дитину, а саме 1/6 частина з усіх заробітків (доходу) ОСОБА_2 .
Відповідно, ОСОБА_3 досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 . З позивачкою залишився проживати спільний неповнолітній син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить довідка Савранської селищної ради від 16.12.2025 №875 та акт №l3 від 16.12.2025 (Том 1 а.с.20, 21). 
За рішенням Савранського районного суду Одеської області від 16 жовтня 2025 року стягнення за виконавчим листом №2/1525/86/12, виданим Савранським районним судом Одеської області 16.01.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання двох дітей (ВП №42405707) здійснюється у розмірі тієї рівної частки, яка припадає на дитину, ОСОБА_4 , а саме 1/6 частина з усіх заробітків (доходу) ОСОБА_2 утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення повноліття.
Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно частини 2 статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, при цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред?явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. 
У відповідності до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров?я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Така правова позиція підтверджується п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв?язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров?я когось із них».
Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України від 05.02.2014 року у справі №143-цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір у певній грошовій сумі та навпаки).
За частинами 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХП від - лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач має офіційне місце роботи та має дохід у вигляді заробітної плати за проходження служби в Аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення Головного управління ДСНС України у м.Києві на посаді заступника начальника частини спеціальних рятувальних робіт, що підтверджується довідкою №32/3-56 від 07.04.2026 (а.с.195).
Враховуючи викладене суд, вважає, що позов в частині зміни розміру аліментів які стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання дитини ОСОБА_4 з 1/6 частки всіх видів заробітку (дохоу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття на частки, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку підлягає задоволенню
Щодо заперечення представника відповідача про звільнення ОСОБА_2 від обов`язків сплати неустойки, штрафу пені за прострочення зобов`язання.
Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначила про звільнення ОСОБА_2 на підставі статті 625 ЦК України на період встановлення на усій території України карантину (з 12.03.2020 до 30.06.2023) та в період дії воєнного стану (з 24.02.2022 по теперішній час) від сплати неустойки, штрафу пені за прострочення зобов`язання.
Однак суд не погоджується з твердженням представника відповідача з огляну на наступне.
Згідно частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно вимог статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до вимог частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов?язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Відповідно до частин 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена статтею 625 ЦК України, передбачають, насамперед, договірні правовідносини.
Статтею 625 ЦК України регулюються зобов`язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. З рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.
Крім того, передбачена статтею 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія статті 625 ЦК України не поширюється на трудові та сімейні правовідносини.
Заперечення представника відповідача про звільнення відповідача від сплати неустойки (пені) за прострочення зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України на період встановлення на усій території України карантину та а період воєнного стану, не підлягають задоволенню, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Сімейного кодексу України, а саме статтею 196 СК України та містить в собі спеціальну відповідальність за прострочення сплати аліментів.
До даних правовідносин положення статті 625 ЦК України про відповідальність за порушення грошового зобов`язання на ці правовідносини не поширюється.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 235/4359/16-ц.
Щодо необґрунтованості та неправильності нарахування позивачкою пені.
Так, представник відповідача вважає, що ОСОБА_1 невірно проведений розрахунок пені, а саме, кількість днів прострочки взята позивачкою включаючи поточний місяць за який нараховується пеня, а не з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу.
Згідно з наданим позивачкою розрахунком загальна сума неустойки (пені), що визначена додаванням сум неустойки за кожний з місяців заборгованості, склала 453751,00 грн. 
Суд зазначає, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати чи до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
У постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 Верховний Суд України відступив від правової позиції щодо застосування частини першої статті 196 СК України та змінив порядок обчислення неустойки (пені) зі сплати аліментів, зазначивши, що неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, тому й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. З урахуванням правової природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.
При визначенні розміру пені за прострочення сплати аліментів Велика Палата Верховного Суду проаналізувала норми чинного законодавства у сфері сімейних правовідносин.
Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.
Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.
Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.
Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини.
У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.
Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).
ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. Роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «С. В. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).
З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і вважає, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Верховний Суд України зробив два правових висновки щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів. 
Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати чи до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. 
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13 та від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14, і саме таким порядком обчислення неустойки (пені) зі сплати аліментів керувався суд першої інстанції при ухваленні рішення. При цьому суд застосував частину другу статті 196 СК України та зменшив розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. 
У пізніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 Верховний Суд України відступив від правової позиції щодо застосування частини першої статті 196 СК України та змінив порядок обчислення неустойки (пені) зі сплати аліментів, зазначивши, що неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, тому й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. З урахуванням правової природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.
Розглянувши заперечення представника відповідача щодо неправильності здійсненого позивачкою розрахунку пені, суд визнає їх безпідставними та не погоджується з ними з огляду на таке.
Заперечення сторони захисту базуються на твердженні, що відповідач з січня 2019 року належним чином сплатив у розмірі 1000,00 грн як частку поточного січневого платежу. Проте, судом встановлено, що у грудні 2018 року відповідач взагалі не сплатив аліменти, внаслідок чого станом на 01 січня 2019 року утворився чистий первинний борг у розмірі 5085,00 грн.
При цьому, кошти в розмірі 1000,00 грн, які відповідач почав сплачувати лише у січні 2019 року, відповідно до черговості погашення зобов`язань, зараховуються як часткове погашення раніше виниклої заборгованості за грудень 2018 року, а не як сплата поточних аліментів за січень 2019 року.
Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду (справа № 11-209апп18), при частковому погашенні аліментів у наступних місяцях пеня розраховується з урахуванням черговості погашення заборгованості.
Тому внесена у січні 2019 року 1000,00 грн покриває борг за грудень 2018 року, залишаючи січневу заборгованість. Через тривале прострочення суд відхиляє аргументи про зменшення бази нарахування пені.
Щодо твердження представника відповідача про відсутності його вини у виникненні заборгованості по неустойці (пені).
Так, представник відповідача стверджує, що постанову про звернення стягнення на заробітну плату пенсію, стипендію та інші доходи боржника заступника начальника відділу Савранського відділу ДВС у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кушніром С.М. було винесено лише 27.02.2024 та направлено до роботодавця відповідача. 
Як стверджує, представник відповідача останній юридично необізнаний та не знав що у випадку працевлаштування відрахування мають проводитися із його доходів.
Отже, щодо зазначених тверджень представника відповідача суд зазначає наступне.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ст.1, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).
Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Стаття 28 Закону, яка встановлює порядок надсилання документів виконавчого провадження, зокрема передбачає, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. За умови авансування стягувачем у порядку, передбаченому цим Законом, витрат виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися його учасникам рекомендованими листами. У разі якщо у виконавчому документі зазначено адреси електронної пошти стягувача та/або боржника, документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та/або боржнику також електронною поштою. На підставі письмової заяви учасника виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися адресатам каналами факсимільного зв`язку, електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку.
Згідно статті 19 Закону сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
Стаття 16 Закону передбачає, що сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов`язаний вчинити певні дії особисто.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Стаття 71 Закону передбачає, що порядок стягнення аліментів визначається законом.
За наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість понад три місяці.
Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.
Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:
1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;
2) подання заяви стягувачем або боржником;
3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;
4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;
5) закінчення виконавчого провадження.
У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.
Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів.
Після закінчення строку, передбаченого законом для стягнення аліментів, за відсутності заборгованості із сплати аліментів підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, повертають виконавцю постанову про стягнення аліментів з відміткою про перерахування в повному обсязі стягувачу присуджених йому сум аліментів. Якщо відраховані з боржника суми аліментів не були перераховані стягувачу, виконавець письмово повідомляє стягувачу про розмір заборгованості, що утворилася, та роз`яснює йому права на звернення з позовом до підприємства, установи, організації, фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи, якщо така заборгованість утворилася з їхньої вини.
Відповідно до статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів (п.7 ч. 1 вказаної статті).
Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
Частиною першою статті 74 Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Частина 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» також передбачає, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Доводи представника відповідача щодо постійного його працевлаштування з 2018 року та необізнаність про те що відрахування мають проводитися з його доходів не можуть бути належними та допустимими доказами на підтвердження неможливості ОСОБА_2 вчиняти передбачені законом заходи для здійснення контролю за виконанням судового рішення.
Разом з тим суд зазначає, що по-перше, згідно зі сталою практикою Верховного Суду, принцип обов`язковості знання закону (ст. 68 Конституції України) відкидає будь-які посилання на "юридичну необізнаність" як поважну причину невиконання зобов`язань.
По-друге, відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі № 398/4770/18, саме на боржника покладено обов`язок не пізніше наступного робочого дня повідомити виконавця про працевлаштування. Невиконання цього обов`язку є ознакою недобросовісної поведінки боржника.
По-третє, обов`язок виконання судового рішення триває безперервно з моменту набрання ним законної сили, а тому дата винесення постанови державним виконавцем Кушніром С.М. (27.02.2024) не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання рішення суду у попередні періоди з моменту його працевлаштування.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 було відомо про виконавчий лист №2/1525/12 від 16.01.2012, яким з нього на користь позивачки стягнуто аліменти у листопаді 2018, що спростовує твердження його представника про необізнаність ОСОБА_2 щодо наявності виконавчого провадження.
Отже, суд встановив, що тривала заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, що останнім не спростовано. Позивачка має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а твердження представника відповідача про відсутність вини ОСОБА_2 відхиляються, оскільки ні він ні його представник не надали суду належних та допустимих доказів для спростування презумпції вини платника аліментів.
Щодо стягнення судового збору.
У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи, що позивач, відповідно положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1331,20 грн.
На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 280, 288, 354, 355 ЦПК України, статті 196 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Савранський відділ державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області про зміну розміру аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 нараховані за період з січня 2019 року по жовтень 2025 року по виконавчому провадженню ВП №42405707, виконавчий лист №2/1525/86/12, виданий 16.01.2012 року на підставі рішення Савранського районного суду Одеської області від 05.01.2012 року №2-351/11 у розмірі 150803 (сто п`ятдесят тисяч вісімсот три) грн 82 коп. 
Змінити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_3 , який проживає за адресою АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Савранського районного суду Одеської області від 05.01.2012 року на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття на 1/4 частку всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір в сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп. на розрахунковий рахунок №UА908999980313111256000026001, КЕКД 22030106, отримувач - ГУК у м.Києві /м.Київ/, банк отримувач Казначейство України (ЕАП), ЄДРПОУ 37993783.
Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: О.Ю. Брюховецький