ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/3037/25 | Головуючий у 1-й інстанції Шульгач Н.М.
Провадження № 22-ц/817/832/26 | Доповідач - Костів О.З.
Категорія - |

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Хома М. В., Храпак Н. М., 
з участю секретаря - Гичко К.С. 
представника апелянта - Сідорова В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 601/3037/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 квітня 2026 року (ухвалене суддею Шульгач Н.М., дати складання повного тексту не зазначено) в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Почаївська міська рада про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна,

В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2025 року ОСОБА_3 (далі - заявник, апелянт), в інтересах якого діє адвокат Сідоров В.М., звернувся до суду із заявою про визнання недієздатним ОСОБА_4 , встановлення над ним опіки та призначення опікуна, з участю заінтересованих осіб - Почаївська міська рада, ОСОБА_5 .
Заява обґрунтована тим, що заявник є неповнорідним братом ОСОБА_4 та фактично проживає разом з нию та матір`ю ОСОБА_5 . Зазначає, що ОСОБА_4 є особою з інвалідністю першої групи з дитинства, довічно, внаслідок чого потребує постійного стороннього догляду, оскільки не здатний до самообслуговування, неспроможний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби, не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим повністю залежить від інших осіб. Матір заявника та ОСОБА_4 - ОСОБА_5 є пенсіонеркою та не може забезпечити належний догляд за своїм сином.
У зв`язку з наведеним заявник просив суд:
- визнати недієздатним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном над недієздатним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 квітня 2026 року заяву ОСОБА_3 задоволено частково.
Визнано недієздатним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановлено опіку над недієздатним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Почаївської міської ради Кременецького району Тернопільської області здійснювати опіку над недієздатним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до призначення йому опікуна.
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині вирішення вимог, в задоволенні яких відмовлено, ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Сідоров В.М., подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що посилання суду на статус заявника як військовозобов`язаного є необґрунтованим і таким, що не може слугувати правовою підставою для відмови призначенні його опікуном. Зазначає, що заявник виявив бажання бути опікуном свого неповнорідного недієздатного брата, за станом здоров`я ОСОБА_3 може бути призначений опікуном, матеріально-побутові умови проживання сім`ї належні для проживання. Їх матір - ОСОБА_5 за станом здоров`я та і силу пенсійного віку не може виконувати обов`язки опікуна свого недієздатного сина.
У зв`язку з наведеним просить рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 квітня 2026 року в частині призначення опікуна скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном над недієздатним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.
В судовому засіданні представник апелянта - адвокат Сідоров В.М. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені у ній.
Інші учасники в судове засідання з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи.
Апеляційна скарга подана лише в частині вимог про призначення опікуна, а тому в іншій частині рішення суду колегією суддів не переглядається.
Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 від 12 липня 2000 року.
Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 07 липня 1984 року.
ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 від 12 січня 2005 року.
Батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 18 січня 1988 року.
ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 28 серпня 1964 року.
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 17 жовтня 1986 року, актовий запис №68. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_9 ».
Таким чином, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 є неповнорідними братами по матері.
ОСОБА_8 та ОСОБА_5 розірвали шлюб 25 березня 1999 року. Прізвище після розірвання шлюбу « ОСОБА_9 », що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 від 25 березня 1999 року.
Згідно інформації Кременецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в архіві відділу знаходиться актовий запис про смерть ОСОБА_8 №36, складений 09 лютого 2021 року Почаївською міською радою Кременецького району Тернопільської області. Дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_6 .
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є особою пенсійного віку та отримує відповідну пенсійну виплату, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_7 від 08 червня 2023 року.
Згідно результатів медичного обстеження ехокардіографії, проведеного КНП «Почаївська РКЛ» від 11 травня 2024 року, вбачається, що ОСОБА_5 хворіє, діагноз - тахікардія.
Згідно довідки МСЕК серії ТЕР № 068058, виданої ОСОБА_4 , 1988 року народження, вбачається, що останній є особою з інвалідністю І групи з дитинства довічно. Окрім цього вказано, що ОСОБА_4 потребує постійного стороннього догляду.
З висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу №468 від 08 вересня 2025 року вбачається, що ОСОБА_4 , 1988 року народження, є особою з інвалідністю І-Б групи внаслідок психічного розладу, у зв?язку з чим в нього наявне обмежене самообслуговування, обмежена здатність до орієнтації та обмежена здатність контролювати свою поведінку.
Згідно відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 23 вересня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .
Згідно висновку судово-психіатричного експерта №885 від 16 грудня 2025 року року, на теперішній час ОСОБА_4 страждає аномалією інтелектуального розвитку у вигляді помірної розумової відсталості, що досягає степені недоумства. Дане захворювання є хронічним та стійким. ОСОБА_4 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Як вбачається з рішення виконавчого комітету Почаївської міської ради №91 від 10 березня 2026 року про затвердження висновку ради по опіці та піклуванню при виконавчому комітеті Почаївської міської ради про доцільність призначення опікуна та висновку ради по опіці та піклуванню при виконавчому комітеті Почаївської міської ради від 04 березня 2026 року, рада по опіці та піклуванню рекомендує призначення ОСОБА_3 опікуном над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В судовому засіданні апеляційного суду представником апелянта долучено ряд нових доказів, а саме:
- лист-повідомлення Почаївської міської ради від 12 травня 2026 ркоу №852/01-452 щодо обгрунтовання доцільності призначення опікуном;
- витяг з протоколу №2 засідання ради по опіці та піклуванню при виконавчому комітеті Почаївської міської ради від 04 березня 2026 року;
- акт обстеження на факт догляду від 02 жовтня 2025 року
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частина друга статті 293 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.
Відповідно до частин першої, другої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України.
Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 40 ЦК України).
Недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.
Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.
Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (частина перша статі 60 ЦК України).
Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Подібні положення містяться у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.
З аналізу положень частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України слідує, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17.
У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 підкреслено, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.
У постанові Верховного Суду від 28 травня 2025 року в справі № 641/7190/23 зазначено, що саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань у цьому питанні, та належно мотивувати своє подання про можливість призначення особи опікуном та, перш за все, необхідність такого.
Відповідно до абзацу 15 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, зокрема під час дії воєнного стану, у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами.
З аналізу наведених норм законодавства слідує про необхідність дослідження обставини наявності в недієздатної особи іншого опікуна, крім військовозобов`язаного.
Водночас сам по собі факт того, що заявник є особою чоловічої статі призовного віку, не може слугувати самостійною та достатньою підставою для відмови у призначенні його опікуном, оскільки чинне законодавство України не містить імперативної заборони щодо призначення військовозобов`язаних осіб опікунами недієздатних фізичних осіб, у тому числі в умовах воєнного стану.
Разом з тим, про необхідність дослідження обставини наявності в недієздатної особи іншого опікуна, крім військовозобов`язаного.
Вказане також узгоджується і відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 05 березня 2026 року в справі № 373/2174/24.
У справі, яка переглядається апеляційним судом встановлено факт наявності на даний час хронічного, стійкого психічного розладу здоров`я ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок якого він не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3 про призначення його опікуном над ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що подання органу опіки і піклування виконкому Почаївської міської ради №91 від 10 березня 2026 року про рекомендацію призначення опікуном заявника, не містить належної мотивації, чому саме ОСОБА_3 необхідно призначити опікуном, а не іншу особу, зокрема матір ОСОБА_5 . Переконливих доказів того, що остання не може за станом здоров`я виконувати обов`яки опікуна щодо свого сина матеріали справи не містять. Факт того, що мати ОСОБА_5 досягла пенсійного віку, однак досягнення пенсійного віку не є перешкодою для призначення її опікуном сина, з яким вона проживає більше 25 років.
В цій частині колегія суддів повністю погоджується із висновками суду першої інстанції.
Подання органу опіки і піклування не містить жодної обгрунтованої мотивації, чому матір ОСОБА_4 - ОСОБА_5 не може бути опікуном, а лише формально зазначено посилання на висновок ехокардіографії КНП «Почаївська РКЛ» від 11 травня 2024 року. 
Обґрунтування подання щодо призначення опікуном ОСОБА_3 обмежено виконанням формальних процедур, що свідчить про застосування суто формального підходу до вирішення питання про призначення останнього опікуном.
Наявні у матеріалах справи докази щодо стану здоров`я ОСОБА_5 свідчать лише про наявність у неї певних захворювань загального характеру, але жодним чином надані довідки не доводять неможливість виконання матір`ю недієздатного ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , 1964 року народження (повних 61 рік), обов`язків опікуна недієздатного сина.
Аргументи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваного судового рішення в частині відмови у призначенні заявника опікуном недієздатного ОСОБА_4 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при постановленні рішення в оскаржуваній частині суд першої інстанції керувався відповідними нормами матеріального права, що регулюють питання призначення опікуна.
Приймаючи до уваги вказане, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність покладення обов`язку щодо здійснення опіки над недієздатним ОСОБА_4 до призначення йому опікуна на орган опіки та піклування Почаївської міської ради.
Колегія суддів не приймає до уваги долучені представником апелянта в судовому засіданні апеляційного суду нові докази, оскільки вони стосуються процедури затвердження висновку ради по опіці та піклуванню при виконавчому комітеті Почаївської міської ради від 04 березня 2026 року та не містять належного обгрунтування неможливості здійснювати опіки на недієздатним його матір`ю.
Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у заяві про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.
У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Задовольняючи заяву частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 квітня 2026 року - залишити без змін.
Судові витрати, понесені сторонами у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції - залишити в межах, ними понесених.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складення повного тексту постанови - 10 серпня 2026 року.

Головуючий         О.З. Костів
Судді:          М.В. Хома
Н.М. Храпак