Заводський районний суд м. Запоріжжя 

Справа № 332/4745/26
Провадження № 2/332/4118/26 

Рішення
Іменем України

03 вересня 2026 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: Яцуна О.С., 
при секретарі судового засідання: Дубачовій А.А.,
розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кара Руслана Теодозіївна, до Василівської міської військової адміністрації Василівського району Запорізької області про визнання права власності,

Встановив:
У липні 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кара Руслана Теодозіївна, звернувся до суду з позовною заявою до Василівської міської військової адміністрації Василівського району Запорізької області про визнання права власності.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 09.09.1988 виконавчим комітетом Василівської міської ради народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету № 150 від 07.06.1988, йому належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстрація вказаного будинку проведена в Мелітопольському міжміському бюро технічної інвентаризації 13.09.1988 за реєстровим номером № 2961.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Василівської міської ради народних депутатів № 289 від 12.09.1989 проведено перенумерацію житлових будинків, вулиць і провулків в м. Василівка силами Мелітопольського БТІ. Після проведеної перенумерації будинку по АДРЕСА_1 присвоєно адресу – АДРЕСА_2 . У зв`язку з цим до Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок та до технічного паспорта на житловий будинок було внесено зміни (здійснено закреслення 4-а). Однак, ці виправлення належним чином не оформлені (відсутнє посилання на рішення про впорядкування нумерації житлових будинків в м. Василівка).
Згідно відповіді з Державного архіву Запорізької області Запорізької обласної державної адміністрації, додатки до рішення № 289 від 12.09.1989 про перенумерацію житлових будинків вулиць і провулків в м. Василівка в архіві відсутні.
Належність позивачеві будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , також підтверджується документами, що стосуються земельної ділянки, розташованої за цією ж адресою.
На підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області Касянчук І.О. позивачу відмовлено в реєстрації речового права на житловий будинок саме по АДРЕСА_1 . Підстава відмови – відсутність підтвердження інформації про реєстрацію права власності з Василівського БТІ та Мелітопольського БТІ. Окрім того, на реєстрацію речового права не надано оригіналів правовстановлюючих документів, які втрачені у зв`язку з окупацією м. Василівки. Оскаржити рішення державного реєстратора не є ефективним способом захисту порушених прав позивача, оскільки за результатами оскарження суд зобов`яже реєстратора зареєструвати право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що не відповідає дійсній адресі. Тому ефективним способом захисту відновлення прав позивача є визнання права власності на підстав ст. 392 ЦК України.
У зв`язку з викладеним, позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою суду від 06.08.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, сторонам наданий строк для надання заяв по суті (а.с. 50-51).
Від представника позивача – адвоката Кари Р.Т., надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача.
Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, не заперечують щодо задоволення позовних вимог та прийняття рішення відповідно до норм чинного законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
З огляду на визнання відповідачем позову, суд на підставі ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.
Суд, вивчивши матеріали справи, всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов до переконання про наявність підстав для задоволення вимог позову з наступних підстав.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
На підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 09.09.1988 виконавчим комітетом Василівської міської ради народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету № 150 від 07.06.1988, позивачеві ОСОБА_1 належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстрація вказаного будинку проведена в Мелітопольському міжміському бюро технічної інвентаризації 13.09.1988 за реєстровим номером № 2961 (а.с. 23).
Відповідно до рішення виконавчого комітету Василівської міської ради народних депутатів № 289 від 12.09.1989 проведено перенумерацію житлових будинків, вулиць і провулків в м. Василівка силами Мелітопольського БТІ (а.с. 12-зворот). Після проведеної перенумерації будинку по АДРЕСА_1 присвоєно адресу – АДРЕСА_2 . У зв`язку з цим до Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (а.с. 23) та до технічного паспорта на житловий будинок (а.с. 24) було внесено зміни (здійснено закреслення 4-а). Однак, ці виправлення належним чином не оформлені (відсутнє посилання на рішення про впорядкування нумерації житлових будинків в м. Василівка).
Згідно відповіді з Державного архіву Запорізької області Запорізької обласної державної адміністрації № 05-07/Л-2109 від 08.07.2026, додатки до рішення № 289 від 12.09.1989 про перенумерацію житлових будинків вулиць і провулків в м. Василівка в архіві відсутні (а.с. 12).
Поряд з цим, належність позивачеві саме будинку АДРЕСА_2 , підтверджується наступними документами: витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, згідно якого вбачається розташування земельної ділянки з кадастровим номером 2320910100:03:055:0030 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 9-11), копією довідки № 04 від 05.01.2022 про те, що позивач ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , має земельну ділянку, розташовану за цією ж адресою (а.с. 14), копією звіту про оцінку нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 15-16), копією технічної документації із землеустрою від 2021 року за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 28-40), копією паспорта громадянина України позивача зі штампом про зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 32).
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області Касянчук І.О. № 85251783 від 09.06.2026, позивачеві відмовлено в реєстрації речового права на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава відмови – відсутність підтвердження інформації про реєстрацію права власності з Василівського БТІ та Мелітопольського БТІ. Окрім того, на реєстрацію речового права не надано оригіналів правовстановлюючих документів, що втрачені у зв`язку з окупацією м. Василівки (а.с. 22).
З аналізу наведеного вбачається і суд погоджується з позицією позивача, що оскарження рішення державного реєстратора не є ефективним способом захисту порушених прав позивача, оскільки за результатами оскарження суд зобов`яже реєстратора зареєструвати право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що не відповідає дійсній адресі: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004, що набрав чинності 03.08.2004, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
До 2013 року реєстрація права власності на квартири, житлові будинки, нежитлові приміщення та інше нерухоме майно, проводилася Бюро технічної інвентаризації (БТІ), з видачею про це документів або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно.
Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Частина 1 ст. 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).
Приписами п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 визначено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
Ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України, набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 24.06.2015 у справі № 6-318цс15, від 21.11.2018 у справі № 920/615/16 та Верховний Суд у постановах від 07.08.2019 у справі № 902/869/17, від 22.02.2020 у справі № 5006/5/39б/2012.
За умов, коли державним реєстратором було відмовлено у проведенні реєстраційних дій щодо права власності на спірне майно за позивачем з підстав відсутності належних документів, які б свідчили або дали можливість встановити набуття, зміну або припинення речових прав на це нерухоме майно, необхідним є доведення позивачем перш за все своїх прав на спірне майно в порядку ст. 392 ЦК України.
Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.10.2024 в рамках справи № 925/1414/23.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, зважаючи на всі вищезазначені норми закону, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 належним чином обґрунтованими та вмотивованими, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню у повному обсязі.
При цьому, визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 200, 206, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

Ухвалив:
Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), в інтересах якого діє адвокат Кара Руслана Теодозіївна, до Василівської міської військової адміністрації Василівського району Запорізької області (місцезнаходження: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 164, ЄДРПОУ 45543059), про визнання права власності – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок «А», загальна площа – 73,3 м^2, житлова площа – 47,7 м^2 з господарськими будівлями та спорудами: «Б» гараж, «В» сарай, «Г» вбиральня, № 1 водогін, № 2 загорожа, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Повний текст рішення складений 11.09.2026.

Суддя          О.С. Яцун