ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.07.2026 | м. Івано-Франківськ | Справа № 909/481/26

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндера П. А., секретаря судового засідання Попович Л. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарантована оптимізація енергетичних ресурсів" 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Меблева фабрика ІФ" 
про стягнення збитків в сумі 108 429,48 грн

за участю:
від позивача: Пустовіт Інна Яківна

установив: Товариство з обмеженою відповідальністю "Гарантована оптимізація енергетичних ресурсів" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Меблева фабрика ІФ" про стягнення збитків в сумі 108 429,48 грн. 
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язку щодо проведення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, передбачених законодавством, призвело до позбавлення позивача права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та відповідно скористатися правом на зменшення податкового зобов`язання на загальну суму 108 429,48 грн, чим завдано позивачу матеріальних збитків.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.
Відповідач повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить Довідка від 27.07.2026 про доставку електронного листа (ухвали суду від 14.07.2026) в його електронний кабінет. Правом на подання відзиву відповідач не скористався та будь-яких клопотань, зокрема, про відкладення розгляду справи до суду не подав.
За наведеного та беручи до уваги: - приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку; - норми частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника; - те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а його явка не визнавалась судом обов`язковою; - те, що у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті - спір вирішується у відсутності представника відповідача за наявними матеріалами у справі.
Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника позивача, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд виходить з наступного.
Фактичні обставини справи вказують на те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гарантована оптимізація енергетичних ресурсів" (позивач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Меблева фабрика” (відповідач по справі) склалися цивільні правовідносини на підставі укладеного між ними Договору про постачання електричної енергії споживачу №78 від 10.09.2022 та Договору про купівлю-продаж електричної енергії за механізмом самовиробництва від 17.05.2024, що є Додатком №3 до Договору про постачання електричної енергії споживачу (далі — Договір).
Відповідно до п.1 Договору відповідач зобов`язався продати за механізмом самовиробництва відпущену електричну енергію, вироблену генеруючою установою, що приєднана до його електричних мереж та/або збережену установкою зберігання, що приєднана до його електричних мереж, а електропостачальник купує таку електричну енергію відповідно до умов цього Договору.
Так, згідно п. 2.2. та п. 2.3. Договору у позивача виник обов`язок щодо здійснення оплати за куплену електричну енергію, а у відповідача право отримувати від електропостачальника плату за відпущену електричну енергію.
На виконання умов Договору відповідач продав, а позивач купив відпущену електричну енергію, вироблену генеруючою установкою, за період червень-вересень 2024 року, що підтверджується відповідними актами прийому-передачі відпущеної електричної енергії, копії яких долучені до матеріалів справи.
Відповідно, на виконання своїх зобов`язань позивачем здійсненні наступні оплати:
16.07.2024 здійснив оплату в розмірі 120 988, 84, в тому числі ПДВ 20% в сумі 20 164,81 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №604 від 16.07.2024;
16.08.2024 здійснив оплату в сумі 196 149,11 грн, в тому числі ПДВ 20% в сумі 32 691,52 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №671 від 16.08.2024;
16.09.2024 здійснив оплату в сумі 207 676,18 грн, в тому числі ПДВ 20% в сумі 34 612,70 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №723 від 16.09.2024;
25.10.2024 здійснив оплату в сумі 125 762,69 грн, в тому числі ПДВ 20% в сумі 20 960,45 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №796 від 25.10.2024.
Згідно Інформації Реєстру платників податку, відповідач є платником ПДВ, а відповідно до перелічених вище платіжних інструкцій отримав оплату за електричну енергію, поставлену на підставі Договору про купівлю продаж електричної енергії за механізмом самовиробництва від 17.05.2024 в загальному розмірі 650 578,82 грн, в тому числі 108 429,48 грн ПДВ.
За результатами проведення господарської операції по оплаті електричної енергії 16.09.2024, 16.09.2024 та 25.10.2024 відповідач склав та надіслав на реєстрацію до ЄРПН податкові накладні (на суму 196 149, 11 грн, на суму 207 676,18 грн та на суму 125 762,69 грн) реєстрація яких була зупинена. Наведене підтверджується відповідними квитанціями про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 18.09.2024, від 18.10.2024, від 18.11.2024, які долучені до матеріалів справи. Щодо проведеної господарської операції 16.07.2024 відповідач не склав та не надіслав до ЄРПН податкову накладну. Наведене унеможливило включення позивачем суми податку на додану вартість в загальному розмірі 108 429,48 грн до податкового кредиту при поданні декларації (звіту) , що завдало збитків останньому на вказану суму.
Наведені обставини зумовили звернення позивача із даним позовом до суду.
При вирішенні спору суд керується приписами ГК України, які були чинні на час існування спірних правовідносин.
Статтею 16 ЦК України передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним із способів захисту порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів, згідно ст. 16 ЦК України, є відшкодування збитків.
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.
За загальними положеннями ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ст. 224 ГК України, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
За змістом ст. 225 ГК України, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вини.
Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто обов`язок доказування покладається на сторони. Докази повинні бути належними та допустимими (ст. 74, 76, 77 ГПК України).
Тобто, при заявлені вимог про стягнення збитків позивачем повинен бути доведений факт порушення відповідачем зобов`язань перед позивачем, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв`язку між ними. В свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу.
Стаття 14 ПК України визначає, що податок на додану вартість це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу (п. п. 14.1.178.); податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (п. п. 14.1.181).
У ст. 198 ПК України встановлено підстави, за яких у платника ПДВ виникає право на податковий кредит; визначено умови, дату, час та порядок його формування; права й обов`язки платників податку в сфері податкових правовідносин; підстави, що унеможливлюють віднесення сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту.
Згідно з п. 198.1, 198.2 цієї статті право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до пункту 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 ст. 201 цього Кодексу.
Відповідно до положень п.201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Згідно з п.187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/ послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до п.201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків, зазначених у наведеній нормі. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
Згідно правил ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 13 ГПК України).
Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини на підставі Договору про купівлю-продаж електричної енергії за механізмом самовиробництва від 17.05.2024, що є Додатком до Договору про постачання електричної енергії споживачу №78 від 10.09.2022.
Операції з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до п. п. 185.1 ст. 185 ПК України є об`єктом оподаткування ПДВ та оподатковується за ставкою 20 відсотків (ст. 193 Податкового кодексу України).
Згідно з пунктом 201.10 ст. 201 ПК України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.08.2018 у справі № 917/877/17 зробив правовий висновок про те, що є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи.
Факт відсутності реєстрації податкових накладних у ЄРПН через нездійснення контрагентом за договором відповідних дій або через відмову податкового органу у їх реєстрації є достатнім доказом протиправної поведінки відповідача, порушення ним господарського зобов`язання - наданої ним гарантії того, що контрагент за договором матиме право на користування податковим кредитом у розмірі суми ПДВ, який визначено договором у складі ціни.
Вказаного правового висновку дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 07.06.2023 у cправі № 916/334/22.
Відповідно до п. 109.1 ст. 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
Верховний Суд у постанові від 16.03.2023 у справі № 600/747/22-а зазначав, що умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. Тобто у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру.
Несвоєчасна реєстрація/нереєстрація податкових накладних при обізнаності про їх обов`язкову реєстрацію у визначені законом строки визначається як протиправна дія платника податків. Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання, так і неналежне виконання є порушенням обов`язків закріплених для платника податків.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на викладене, суд зазначає, що у спірному випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку скласти і зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивачем, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на суму 108 429,48 грн, яка фактично є збитками позивача. Отже, наявні усі елементи складу господарського правопорушення.
Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. 
Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав. 
Відповідно до ст.73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст.86 ГПК України).
З аналізу наведеного вище, суд встановив факт порушення відповідачем вимог ст. 201 ПК України щодо складання та реєстрації податкових накладних, у зв`язку з чим позивач позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 108 429,48 грн та наявність усіх елементів складу такого господарського правопорушення. Відтак вимога позивача про стягнення з відповідача 108 429,48 грн збитків обґрунтована та належить до задоволення.
Згідно з приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 розділу I ГПК України.
Відповідно до ч. 1ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
При зверненні з позовом до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 328,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №4894 від 03.04.2026.
Згідно з п. 2 ч. 1ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи задоволення позову, судовий збір у розмірі 3 328,00 грн покладається на відповідача.
Керуючись ст.8, 124, 129 Конституції України, ст.2, 74, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

в и р і ш и в : 

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарантована оптимізація енергетичних ресурсів" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Меблева фабрика ІФ" про стягнення збитків в сумі 108 429,48 грн - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Меблева фабрика ІФ" (вул.І.Левинського,1, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76014, код 40906580) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарантована оптимізація енергетичних ресурсів" (вул. Головна,187, м. Чернівці, Чернівецька область, 58005, код 44618065) 108 429,48 грн збитків та 3328,00 грн судового збору.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повне рішення складено 30.07.2026. 

Суддя П. А. Шкіндер