Справа № 308/7343/26 
Провадження № 2/302/618/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2026 селище Міжгір`я Закарпатської області

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді – Пухальського С. В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 06 вересня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1597-5909.
За твердженням позивача, кредитний договір укладено відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Законів України «Про електронну комерцію», «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про споживче кредитування» шляхом використання відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором А7015.
Представник позивача зазначила, що відповідно до умов договору відповідачу було надано кредит у розмірі 20 000,00 грн строком на 365 календарних днів зі сплатою процентів за користування кредитом відповідно до умов договору. Крім того, 22 вересня 2025 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 1, відповідно до якої відповідачу додатково надано кредитні кошти у сумі 4 000,00 грн.
Позивач стверджує, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, перерахувавши кредитні кошти на банківську картку, реквізити якої були зазначені відповідачем під час оформлення кредиту, що підтверджується довідкою про перерахування коштів та платіжними документами.
Представник позивача зазначила, що після отримання кредитних коштів відповідач частково виконував свої зобов`язання за кредитним договором, здійснюючи платежі у рахунок погашення заборгованості, чим фактично підтвердив існування договірних правовідносин та своїх зобов`язань за договором.
Разом із тим у подальшому відповідач належним чином свої зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Крім того, представник позивача зазначила, що відповідно до умов кредитного договору у зв`язку із простроченням виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань позивач направив йому вимогу про дострокове повернення кредиту, однак така вимога залишилася без виконання.
За розрахунком позивача станом на 02 березня 2026 року заборгованість відповідача за Договором про відкриття кредитної лінії № 1597-5909 від 06 вересня 2025 року становить 63 265,80 грн, з яких:
23 624,55 грн – заборгованість за основною сумою кредиту;
27 641,25 грн – заборгованість за процентами за користування кредитом;
12 000,00 грн – проценти річних, нараховані на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.
Посилаючись на положення статей 525, 526, 530, 536, 610, 611, 625, 629, 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про електронну комерцію», представник позивача просила стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії № 1597-5909 від 06 вересня 2025 року у загальному розмірі 63 265,80 грн, а також понесені судові витрати.
Ухвалою суду від 29 липня 2026 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Водночас визначено, що розгляд, формування та зберігання матеріалів цивільної справи здійснюються у змішаній формі – паперовій та електронній.
Відповідно до частини п`ятої статті 279 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, якщо від сторін не надійшло клопотань про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з ініціативи суду розгляд справи може бути проведений у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Клопотань про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.
Як убачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі 04 серпня 2026 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Копію позовної заяви з доданими до неї документами позивач направив відповідачу 20 травня 2026 року за адресою його місця проживання.
У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав, заперечень щодо заявлених позовних вимог та доказів на їх спростування до суду не надав.
Відповідно до частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Оскільки розгляд справи здійснюється судом без повідомлення (виклику) учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на наведене, враховуючи відсутність клопотань сторін про розгляд справи у судовому засіданні з їх повідомленням (викликом), суд розглянув справу за наявними у ній матеріалами, дослідив подані письмові докази, оцінив їх у сукупності відповідно до вимог статті 89 Цивільного процесуального кодексу України та дійшов висновку про наявність правових підстав для вирішення спору по суті.
Судом встановлено, що 06 вересня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1597-5909 продукту «MiniKasa» в електронній формі.
Відповідно до умов зазначеного договору кредитодавець відкрив відповідачу кредитну лінію та надав кредит на умовах строковості, зворотності та платності для задоволення його особистих потреб, не пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності чи виконанням обов`язків найманого працівника, а відповідач, у свою чергу, зобов`язався своєчасно повернути отримані кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором.
Як убачається з Паспорта споживчого кредиту, сума кредиту становила 20 000,00 грн, строк кредитування – 365 календарних днів, а кредитні кошти підлягали наданню шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу, зазначених ним під час укладення договору.
Факт надання відповідачу кредитних коштів підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту № 1597-5909 від 06 вересня 2025 року, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» 06 вересня 2025 року перерахувало на платіжну картку № НОМЕР_1 кредитні кошти у сумі 20 000,00 грн.
Крім того, 22 вересня 2025 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про відкриття кредитної лінії № 1597-5909, відповідно до якої кредитодавець надав відповідачу додаткові кредитні кошти у сумі 4 000,00 грн та сторони погодили відповідні зміни умов кредитування.
Таким чином, загальний розмір кредитних коштів, фактично наданих ОСОБА_1 за Договором про відкриття кредитної лінії № 1597-5909 від 06 вересня 2025 року, становив 24 000,00 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії № 1597-5909 від 06 вересня 2025 року станом на 02 березня 2026 року за відповідачем обліковується заборгованість у загальному розмірі 63 265,80 грн, яка складається із: 23 624,55 грн – заборгованості за основною сумою кредиту; 27 641,25 грн – заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом; 12 000,00 грн – процентів річних, нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.
Зі співвідношення загальної суми фактично наданих кредитних коштів у розмірі 24 000,00 грн та заявленого залишку основної заборгованості у розмірі 23 624,55 грн убачається, що здійснені відповідачем платежі були враховані позивачем при визначенні залишку основного боргу.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором позивач 23 березня 2026 року направив на адресу відповідача вимогу про дострокове повернення кредиту, в якій повідомив про наявність станом на 02 березня 2026 року простроченої заборгованості у розмірі 63 265,80 грн та запропонував погасити її протягом тридцяти календарних днів з дня отримання відповідної вимоги.
Оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, отримані кредитні кошти та передбачені договором платежі у повному обсязі не повернув, позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення заборгованості.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить із такого.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, або якщо воля сторін виражена за допомогою електронного чи іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною.
Згідно з частиною другою статті 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, такий договір вважається укладеним у письмовій формі.
Правові засади укладення електронних договорів визначені також Законом України «Про електронну комерцію».
За змістом статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом направлення однією стороною пропозиції його укласти та прийняття такої пропозиції іншою стороною, а електронний підпис одноразовим ідентифікатором є одним із передбачених законом способів підписання електронного правочину.
Матеріалами справи підтверджено, що Договір про відкриття кредитної лінії № 1597-5909 від 06 вересня 2025 року укладено в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора А7015. Після укладення договору кредитодавець перерахував відповідачу кредитні кошти, які останній отримав та частково повертав, що у сукупності підтверджує виникнення між сторонами кредитних правовідносин та фактичне виконання договору кредитодавцем.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа як кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Судом установлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини з приводу надання споживчого кредиту. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти у погодженому сторонами розмірі, тоді як відповідач своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати передбачених договором процентів належним чином не виконав.
Доказів належного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, повного погашення кредиту та процентів або неправильності здійсненого позивачем розрахунку в частині основної суми кредиту та договірних процентів матеріали справи не містять.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи та отримавши копію ухвали про відкриття провадження, відзиву на позовну заяву не подав і доказів на спростування заявленого позивачем розміру основної заборгованості та процентів за користування кредитом суду не надав.
За таких обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою кредиту у розмірі 23 624,55 грн та заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом у розмірі 27 641,25 грн є обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами і підлягають задоволенню.
Разом із тим позивач просить також стягнути з відповідача 12 000,00 грн процентів, нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.
Вирішуючи зазначену вимогу, суд виходить із такого.
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування, передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є платою за правомірне користування кредитними коштами, а застосовуються у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання та становлять передбачену законом відповідальність боржника за його порушення.
Разом із тим пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено спеціальне тимчасове правове регулювання відповідальності позичальників за кредитними та позиковими зобов`язаннями у період дії в Україні воєнного або надзвичайного стану.
Відповідно до зазначеної норми у період дії в Україні воєнного або надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого йому було надано кредит або позику банком або іншим кредитодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплачувати на користь кредитодавця неустойку за таке прострочення.
Позивач, обґрунтовуючи можливість нарахування відповідальності за прострочення виконання кредитного зобов`язання, посилається на зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та зазначає, що передбачене цим Законом звільнення споживача від відповідальності не поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після визначеної законодавцем дати.
Однак такі доводи не дають правових підстав для незастосування пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України.
Закон України «Про споживче кредитування» регулює особливості надання споживчих кредитів, права та обов`язки кредитодавця і споживача, порядок укладення та виконання відповідних договорів. Водночас пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України безпосередньо і спеціально регулює питання цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання саме кредитних та позикових грошових зобов`язань у період дії воєнного або надзвичайного стану.
Зазначене положення Цивільного кодексу України є імперативним, не містить застереження щодо дати укладення кредитного договору та не ставить звільнення позичальника від відповідальності за статтею 625 Цивільного кодексу України у залежність від того, чи був кредитний договір укладений до або після введення воєнного стану.
При цьому змінами до Закону України «Про споживче кредитування» пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України не було скасовано, змінено або обмежено в його застосуванні. Отже, відсутні підстави вважати, що законодавець виключив його дію щодо договорів споживчого кредиту, укладених у період воєнного стану.
Таким чином, сама обставина укладення Договору про відкриття кредитної лінії № 1597-5909 06 вересня 2025 року не усуває передбаченого пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України звільнення позичальника від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу.
Судом установлено, що заявлені позивачем до стягнення 12 000,00 грн нараховані саме на підставі статті 625 Цивільного кодексу України у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, яке мало місце у період дії в Україні воєнного стану.
Отже, до спірних правовідносин у цій частині безпосередньо підлягає застосуванню пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України.
За таких обставин відповідач звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України, а тому правові підстави для стягнення з нього 12 000,00 грн процентів, нарахованих відповідно до зазначеної норми, відсутні.
Таким чином, із заявлених позивачем до стягнення 63 265,80 грн правові підстави для задоволення позову встановлені у частині 51 265,80 грн, яка складається із 23 624,55 грн заборгованості за основною сумою кредиту та 27 641,25 грн заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом.
У задоволенні позовних вимог у частині стягнення 12 000,00 грн процентів, нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, слід відмовити.
Отже, позов підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Згідно з частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
Позивач заявив вимоги майнового характеру на загальну суму 63 265,80 грн. За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 51 265,80 грн, що становить 81,03 відсотка від заявленого розміру позовних вимог.
З урахуванням часткового задоволення позову та положень частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 157,41 грн.
В іншій частині витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.
Керуючись статтями 2, 3, 10–13, 19, 76–81, 89, 133, 141, 247, 258–259, 263–265, 268, 273, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (код Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України 38548598, місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 407, місто Київ, 01133, рахунок у форматі IBAN НОМЕР_3 в Акціонерному банку «УКРГАЗБАНК») заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії № 1597-5909 від 06 вересня 2025 року у розмірі 51 265,80 грн (п`ятдесят одна тисяча двісті шістдесят п`ять гривень 80 копійок), яка складається із:
23 624,55 грн (двадцять три тисячі шістсот двадцять чотири гривні 55 копійок) – заборгованості за основною сумою кредиту;
27 641,25 грн (двадцять сім тисяч шістсот сорок одна гривня 25 копійок) – заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом.
У задоволенні іншої частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , а саме в частині стягнення 12 000,00 грн (дванадцять тисяч гривень 00 копійок) процентів, нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» судовий збір у розмірі 2 157,41 грн (дві тисячі сто п`ятдесят сім гривень 41 копійка).
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Пухальський С. В.