РІШЕННЯ
Іменем України

14 вересня 2026 року | м. Чернігів | справа № 927/581/26

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами позовну заяву

за позовом керівника Ніжинської окружної прокуратури (16600, м. Ніжин Чернігівської області, вул. Овдіївська, 2; код 02910114) в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України (код 38621185) 01135, м. Київ, проспект Перемоги, 10
Відповідачі: 1. Товариство з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ” (код 41823846) 14013, м. Чернігів, проспект Перемоги, 126-б 2. Національний університет біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого структурного підрозділу “Бобровицький фаховий коледж імені О.Майнової Національного університету біоресурсів і природокористування України” (код ВП 33935089) 17400, м. Бобровиця Ніжинського району Чернігівської області, вул. Чернігівська, 19
про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 109 733 грн 89 коп.

ВСТАНОВИВ:
24 червня 2026 року через систему “Електронний суд” до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява від 24.06.2026 № 52-72-4120вих-26 керівника Ніжинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ” та Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого структурного підрозділу “Бобровицький фаховий коледж імені О.Майнової Національного університету біоресурсів і природокористування України” про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 109 733,89 грн, якою прокурор просить:
визнати недійсними укладені між відповідачами Додаткові угоди № 1 від 25.08.2021, № 2 від 27.08.2021, № 3 від 29.09.2021, № 4 від 29.10.2021, № 5 від 09.11.2021, № 6 від 18.11.2021 та № 7 від 01.12.2021 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 11092ВЦ від 20.01.2021,
стягнути з відповідача-1 на користь держави в особі Міністерства освіти і науки України грошові кошти в сумі 109 733,89 грн як безпідставно отримані товариством.
В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор зазначає, що, на його думку, спірні додаткові угоди укладені з порушенням п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, а відтак наявні підстави для визнання їх недійсними в порядку ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.
Нормативно-правовим обґрунтуванням позовних вимог в частині стягнення грошових коштів визначено ст. 216, 1212 Цивільного кодексу України.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 29.06.2026 постановлено:
прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі;
здійснювати розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами;
встановити процесуальний строк для подання відповідачами відзиву на позовну заяву – протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали;
встановити процесуальні строки: для подання прокурором та позивачем відповіді на відзив – протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; для подання відповідачами заперечення – протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.
Ухвала суду від 29.06.2026 була направлена учасникам справи до їх електронних кабінетів в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи “Електронний суд” та згідно довідки про доставку електронного листа, роздрукованої з комп`ютерної програми “Діловодство спеціалізованого суду”, доставлена до електронних кабінетів 29.06.2026 13:20, 13:23, 13:24.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Враховуючи вищенаведені положення ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 29.06.2026 є такою, що отримана адресатами 29.06.2026.
09.07.2026 через систему “Електронний суд” до Господарського суду Чернігівської області від позивача надійшли додаткові пояснення в яких він підтримав позовні вимоги.
09.07.2026 через систему “Електронний суд” до Господарського суду Чернігівської області від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що товариство не погоджується із заявленими позовними вимогами з підстав їх необґрунтованості.
15.07.2026 через систему “Електронний суд” до Господарського суду Чернігівської області від Ніжинської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив, зі змісту якої вбачається, що прокурор вважає доводи відповідача необґрунтованими та безпідставними.
16.07.2026, через систему “Електронний суд” до Господарського суду Чернігівської області надійшли заперечення на відповідь на відзив, якими відповідач 1 повністю відхиляє пояснення, міркування та аргументи прокурора та підтримує свою думку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. 
Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:
Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
29.12.2020 Відокремленим структурним підрозділом «Бобровицький фаховий коледж імені О. Майнової» Національного університету біоресурсів і природокористування України на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель https://prozorro.gov.ua розміщено оголошення про проведення переговорної процедури закупівлі за кодом ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія (UA-2020-12-29-004293-c) про закупівлю електричної енергії закладом освіти для навчальних корпусів та гуртожитку.
Переможцем торгів визначено ТОВ «Енера Чернігів», із яким ВСП «Бобровицький фаховий коледж імені О. Майнової» НУБіП України укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу № 11092ВЦ від 20.01.2021 (далі - Договір)
Договір № 11092ВЦ від 20.01.2021 укладено відповідно до вимог Закону України «Про публічні закупівлі», а на момент підписання Договору погодили всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за Договором, відповідно до вимог ч. 3 ст. 180 ГК України та Закону України «Про публічні закупівлі».
Згідно п. 2.1. Договору постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії.
Згідно п. 2.3 Договору очікуваний обсяг постачання електричної енергії становить 300 000 кВт*год.
Відповідно до п. 5.1. Договору розрахунки з Постачальником за електричну енергію здійснюються за цінами, визначеними у Додатку 2 до цього Договору (Специфікації).
Відповідно до п. 5.2. Договору від 18.02.2021 загальна ціна цього договору становить 780 000 грн, у т. ч ПДВ 130 000 грн.
Відповідно до Специфікації, яка є додатком 2 до Договору № 11092ВЦ від 20.01.2021 передбачено постачання 30 000 кВт*год. за ціною 2,16666667 грн без ПДВ на загальну суму 650 000 грн без ПДВ.
Таким чином, ціна за 1 кВт*год. з ПДВ 20 % становить 2,6 грн (2,16666667 грн. х 1,2 =2,6 грн) або 780 000 (ціна договору з ПДВ) : 300 000 кВт*год. (обсяг постачання) = 2,6 грн за 1 кВт*год.
Згідно із пп.1 п. 6.1. Договору споживач має право отримувати електричну енергію на умовах, зазначених у цьому Договорі.
Пунктом 13.4 Договору якщо інше прямо не передбаченого цим Договором або чинним законодавством, зміни до умов Договору можуть бути внесені тільки за домовленістю Сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього Договору.
Згідно п. 13.2 Договору Постачальник має повідомити про намір внесення будь-яких змін до умов Договору Споживача не пізніше, ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право Споживача розірвати Договір. Постачальник зобов`язаний повідомити Споживача в порядку, встановленому законом, про будь-яке збільшення ціни і про право припинити дію договору без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації Постачальнику, якщо Споживач не приймає нові умови.
В подальшому за ініціативи ТОВ «Енера Чернігів» укладено ряд додаткових угод, якими збільшено ціну за одиницю товару, визначену Договором, а саме: Додатковою угодою № 1 від 25.08.2021 збільшено ціну за 1 кВт*год на 6,19% до 2,739096 грн з ПДВ, Додатковою угодою № 2 від 27.08.2021 збільшено ціну за 1 кВт*год на 9,99% до 2,977495 грн з ПДВ, Додатковою угодою № 3 від 29.09.2021 збільшено ціну за 1 кВт*год на 9,99% до 3,239716 грн з ПДВ, Додатковою угодою № 4 від 29.10.2021 збільшено ціну за 1 кВт*год на 9,99% до 3,510517 грн з ПДВ. Додатковою угодою № 5 від 09.11.2021 збільшено ціну за 1 кВт*год на 9,63% до 3,846128 грн з ПДВ, Додатковою угодою № 6 від 18.11.2021 збільшено ціну за 1 кВт*год. на 9,70% до 4,150518 грн з ПДВ, Додатковою угодою № 7 від 01.12.2021 збільшено ціну за 1 кВт*год. на 9,99% до 4,529918 грн з ПДВ. 
Так, у серпні 2021 року ТОВ “Енера Чернігів” звернулось до ВСП Бобровицький фаховий коледж з листом, яким повідомило, що 30.07.2021 вступила в дію нова постанова НКРЕКП №1227 “Про внесення змін до постанови НЕРЕКП від 08.04.2020 №766, згідно якої були підвищені ціни на електричну енергію, що 01.08.2021 відбулось різке підвищення законодавчо встановленого рівня ціни на електричну енергію, що діють в торговій зоні “ОЕС України”, коливання ціни підтверджено експертним висновком Харківської ТПП №1842/21 від 10.08.2021. Враховуючи зазначене, споживачу направлено додаткову угоду щодо збільшення ціни електричної енергії до Договору, разом з експертним висновком Харківської ТПП. 
Експертним висновком Харківської торгово-промислової палати №1842-21 від 10.08.2021 установлено, що середньозважена ціна електроенергії на РДН ОЕС України за 1 мВт/год у липні 2021 року становила 1444,05грн; станом на 05.08.2021 – 1988,79грн; відсоток коливання +37,72%.
25.08.2021, між ТОВ “Енера Чернігів” та ВСП Бобровицький фаховий коледж укладено додаткову угоду №1 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №11092ВЦ від 20.01.2021, що поширює свою дію на відносини сторін з 01.08.2021, за умовами якої, відповідно до п.2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, сторони домовились збільшити ціну на 1 кВт/год на 6,19%. Ціна (тариф) електричної енергії, у т.ч. диференційовані ціни (тарифи): оплата електричної енергії у розрахунковому періоді здійснюється за прогнозованою ціною (тарифом) – 2,739096 грн за 1 кВт/год постачальника. Фактична ціна (тариф) купованої споживачем електроенергії у розрахунковому періоді, яка зазначається в акті прийняття-передачі товарної продукції – активної електричної енергії, розраховується постачальником. 
У серпні 2021 року ТОВ “Енера Чернігів” звернулось до ВСП Бобровицький фаховий коледж з листом, яким повідомило, що 30.07.2021 вступила в дію нова постанова НКРЕКП №1227 “Про внесення змін до постанови НЕРЕКП від 08.04.2020 №766, згідно якої були підвищені ціни на електричну енергію, що 01.08.2021 відбулось різке підвищення законодавчо встановленого рівня ціни на електричну енергію, що діють в торговій зоні “ОЕС України”, коливання ціни підтверджено експертним висновком Харківської ТПП №1934/21 від 18.08.2021. Враховуючи зазначене, споживачу направлено додаткову угоду щодо збільшення ціни електричної енергії до Договору, разом з експертним висновком Харківської ТПП. 
Експертним висновком Харківської торгово-промислової палати №1934/21 від 18.08.2021 установлено, що середньозважена ціна електроенергії на РДН ОЕС України за 1 мВт/год станом на 05.08.2021 року становила 1988,79 грн; станом на 09.08.2021 – 2240,53грн; відсоток коливання +12,65%.
27.08.2021, між ТОВ “Енера Чернігів” та ВСП Бобровицький фаховий коледж укладено додаткову угоду №2 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №11092ВЦ від 20.01.2021, що поширює свою дію на відносини сторін з 05.08.2021, за умовами якої, відповідно до п.2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, сторони домовились збільшити ціну на 1 кВт/год на 9,99%. Ціна (тариф) електричної енергії, у т.ч. диференційовані ціни (тарифи): оплата електричної енергії у розрахунковому періоді здійснюється за прогнозованою ціною (тарифом) – 2,977495 грн за 1 кВт/год постачальника. Фактична ціна (тариф) купованої споживачем електроенергії у розрахунковому періоді, яка зазначається в акті прийняття-передачі товарної продукції – активної електричної енергії, розраховується постачальником. 
У вересні 2021 року ТОВ “Енера Чернігів” звернулось до ВСП Бобровицький фаховий коледж з листом, яким повідомило, що 30.07.2021 вступила в дію нова постанова НКРЕКП №1227 “Про внесення змін до постанови НЕРЕКП від 08.04.2020 №766, згідно якої були підвищені ціни на електричну енергію, що 01.08.2021 відбулось різке підвищення законодавчо встановленого рівня ціни на електричну енергію, що діють в торговій зоні “ОЕС України”, коливання ціни підтверджено експертним висновком Харківської ТПП Враховуючи зазначене, споживачу направлено додаткову угоду щодо збільшення ціни електричної енергії до Договору, разом з експертним висновком Харківської ТПП.
За ціновою довідкою Харківської ТПП №2277-4/21 від 21.09.2021 середньозважена ціна електроенергії на РДН ОЕС України за 1 МВт/год станом на 06.09.2021 становила 2261,59грн; станом на 14.09.2021 – 2596,47грн; відсоток зміни ціни +14,81%.
29.09.2021 між ТОВ “Енера Чернігів” та ВСП Бобровицький фаховий коледж укладено додаткову угоду №3 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №11092ВЦ від 20.01.2021, що поширює свою дію на відносини сторін з 02.09.2021, за умовами якої, відповідно до п.2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, сторони домовились збільшити ціну на 1 кВт/год на 9,99% і викласти в новій редакції пункт п.5,2 договору: Ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тариф) – 3,239716 грн за 1 кВт/год з урахуванням ПДВ.
Експертним висновком Харківської ТПП №2631/21 від 21.10.2021 середньозважена ціна електроенергії на РДН ОЕС України за 1 МВт/год за 14.09.2021 становила 2596,47грн; за 19.10.2021 – 2840,05грн; відсоток зміни ціни +9,38%.
29.10.2021 між ТОВ “Енера Чернігів” та ВСП Бобровицький фаховий коледж укладено додаткову угоду №4 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №11092ВЦ від 20.01.2021, що поширює свою дію на відносини сторін з 01.10.2021, за умовами якої, відповідно до п.2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, сторони домовились збільшити ціну на 1 кВт/год на 9,38% і викласти в новій редакції пункт п.5,2 договору: Ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тариф) – 3,510517 грн за 1 кВт/год з урахуванням ПДВ. 
У листопаді 2021 року ТОВ “Енера Чернігів” звернулось до ВСП Бобровицький фаховий коледж з листом, яким повідомило, що відповідно до постанови НКРЕКП від 30.07.2021 №1227 “Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 08.04.2020 №766” відбулось різке підвищення законодавчо встановленого рівня ціни на електричну енергію, що діють в торговій зоні “ОЕС України”, зокрема, для годин мінімального навантаження – з 1243,71грн до 2000грн за 1МВт/год (зростання ціни 60,81%); для годин максимального навантаження – з 2655,99грн до 4000грн за 1МВт/год (зростання ціни 50,60%); коливання ціни підтверджено експертним висновком Харківської ТПП. Враховуючи зазначене, споживачу направлено додаткову угоду щодо збільшення ціни електричної енергії до Договору, разом з експертним висновком Харківської ТПП. 
Експертним висновком Харківської торгово-промислової палати №2710/21 від 29.10.2021 установлено, що середньозважена ціна електроенергії на РДН ОЕС України за 1 мВт/год за 03.10.2021 становить 2535,12 грн, 28.10.2021 – 3113,44грн, відсоток зміни ціни +22,81%; за 19.10.2021 – 2840,05 грн, за 28.10.2021 – 3113,44 грн, відсоток зміни ціни +9,63%.
09.11.2021, між ТОВ “Енера Чернігів” та ВСП Бобровицький фаховий коледж укладено додаткову угоду №5 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №11092ВЦ від 20.01.2021, що поширює свою дію на відносини сторін з 05.10.2021, за умовами якої, відповідно до п.2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, сторони домовились збільшити ціну на 1 кВт/год на 9,63% і викласти в новій редакції пункт п.5,2 договору: Ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тариф) – 3,8146128 грн за 1 кВт/год з урахуванням ПДВ.
У листопаді 2021 року ТОВ “Енера Чернігів” звернулось до ВСП Бобровицький фаховий коледж з листом, яким повідомило, що відповідно до постанови НКРЕКП від 30.07.2021 №1227 “Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 08.04.2020 №766” відбулось різке підвищення законодавчо встановленого рівня ціни на електричну енергію, що діють в торговій зоні “ОЕС України”, зокрема, для годин мінімального навантаження – з 1243,71грн до 2000грн за 1МВт/год (зростання ціни 60,81%); для годин максимального навантаження – з 2655,99грн до 4000грн за 1МВт/год (зростання ціни 50,60%); коливання ціни підтверджено експертним висновком Харківської ТПП. Враховуючи зазначене, споживачу направлено додаткову угоду щодо збільшення ціни електричної енергії до Договору, разом з експертним висновком Харківської ТПП. 
Експертним висновком Харківської торгово-промислової палати №2849/21 від 10.11.2021 установлено, що середньозважена ціна електроенергії на РДН ОЕС України за 1 мВт/год за 28.10.2021 становить 3113,44грн, за 06.11.2021 – 3415,42 грн, відсоток зміни ціни +9,70%.
18.11.2021, між ТОВ “Енера Чернігів” та ВСП Бобровицький фаховий коледж укладено додаткову угоду №6 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №11092ВЦ від 20.01.2021, що поширює свою дію на відносини сторін з 01.11.2021, за умовами якої, відповідно до п.2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, сторони домовились збільшити ціну на 1 кВт/год на 9,70% і викласти в новій редакції пункт п.5,2 договору: Ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тариф) – 4,150518 грн за 1 кВт/год з урахуванням ПДВ. 
У грудні 2021 року ТОВ “Енера Чернігів” звернулось до ВСП Бобровицький фаховий коледж з листом, яким повідомило, що відповідно до постанови НКРЕКП від 30.07.2021 №1227 “Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 08.04.2020 №766” відбулось різке підвищення законодавчо встановленого рівня ціни на електричну енергію, що діють в торговій зоні “ОЕС України”, зокрема, для годин мінімального навантаження – з 1243,71грн до 2000грн за 1МВт/год (зростання ціни 60,81%); для годин максимального навантаження – з 2655,99грн до 4000грн за 1МВт/год (зростання ціни 50,60%); коливання ціни підтверджено експертним висновком Харківської ТПП. Враховуючи зазначене, споживачу направлено додаткову угоду щодо збільшення ціни електричної енергії до Договору, разом з експертним висновком Харківської ТПП. 
Експертним висновком Харківської торгово-промислової палати №2985/21 від 25.11.2021 установлено, що середньозважена ціна електроенергії на РДН ОЕС України за 1 мВт/год за першу декаду жовтня 2021 року становить 2568,15грн, за 1 декаду листопада 2021 року – 3374,95 грн, відсоток зміни ціни +31,42%; за 7 листопада 2021 року становить 3013,92грн, за 9 листопада 2021 року – 3502,09 грн, відсоток зміни ціни +16,20%.
01.12.2021, між ТОВ “Енера Чернігів” та ВСП Бобровицький фаховий коледж укладено додаткову угоду №6 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №11092ВЦ від 20.01.2021, що поширює свою дію на відносини сторін з 08.11.2021, за умовами якої, відповідно до п.2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, сторони домовились збільшити ціну на 1 кВт/год на 9,99% і викласти в новій редакції пункт п.5,2 договору: Ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тариф) – 4,529918 грн за 1 кВт/год з урахуванням ПДВ.
Таким чином, внаслідок укладення за ініціативи ТОВ «Енера Чернігів» додаткових угод до Договору від 20.01.2021 первісна ціна за 1 кВт/год. зросла з 2,6 грн (2,16666667 грн. без ПДВ) до 4,529918 грн, тобто на 74 %.
Між ВСП «Бобровицький фаховий коледж імені О. Майнової» та ТОВ «Енера Чернігів» упродовж серпня-грудня 2021 року підписано наступні акти прийняття- передавання товарної продукції - активної електричної енергії:
- Згідно Акту № 11092ВЦ/130152/1 від 31.08.2021 ТОВ «Енера Чернігів» у серпні 2021 року поставлено електричну енергію в обсязі 9746 кВт*год., за яку Коледжем згідно платіжного доручення № 559 від 14.09.2021 сплачено кошти у загальній сумі 29 018,66 грн.
- Згідно Акту № 11092ВЦ/146553/1 від 30.09.2021 ТОВ «Енера Чернігів» у вересні 2021 року поставлено електричну енергію в обсязі 13 400 кВт*год., за яку Коледжем згідно платіжного доручення № 675 від 27.10.2021 сплачено кошти у загальній сумі 43 412,18 грн.
- Згідно Акту № 11092ВЦ/16784/1 від 31.10.2021 ТОВ «Енера Чернігів» у жовтні 2021 року поставлено електричну енергію в обсязі 21 920 кВт*год., за яку Коледжем згідно платіжного доручення № 745 від 25.11.2021 сплачено кошти у загальній сумі 83 618,34 грн.
- Згідно Акту № 11092ВЦ/176683/1 від 30.11.2021 ТОВ «Енера Чернігів» у листопаді 2021 року поставлено електричну енергію в обсязі 36 714 кВт*год., за яку Коледжем згідно платіжного доручення № 790 від 16.12.2021 сплачено кошти у загальній сумі 166 312,71 грн.
За Договором № 11092ВЦ від 20.01.2021 за ціною встановленою оскаржуваними додатковими угодами Відповідачем 1 поставлено упродовж серпня- листопада 2021 року 81 780 кВт*год, а отже, вартість поставленої електроенергії за первісною ціною встановленою в основному договорі (2,6 грн) становить 212 628,00 грн. Проте, Коледж за вказаний обсяг спожитої електричної енергії сплатив ТОВ «Енера Чернігів» - 322 361,89 грн.
Прокурор в позовній заяві вказує, що грошові кошти в сумі 109 733,89 грн (322 361,89 грн - 212 628,00 грн) є такими, що були безпідставно одержані ТОВ «Енера Чернігів», внаслідок укладення з порушенням вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» Додаткових угод №№ 1-7 до Договору № 11092ВЦ від 20.01.2021, у зв`язку із чим підстава їх набуття відпала, а тому у разі визнання судом недійсними вказаних додаткових угод ТОВ «Енера Чернігів» зобов`язане повернути до Державного бюджету в особі Міністерства освіти і науки України безпідставно отримані кошти, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України.
Статтею 1 Закону України “Про прокуратуру” встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку передбаченому цим Законом здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема загальних інтересів суспільства та держави. 
Відповідно до частин 3, 4 статті 53 ГПК України в визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою в справу, провадження в якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. 
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. 
Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення в справі “Ф.В. проти Франції” (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).
Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі “Менчинська проти Російської Федерації” (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): 
“Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або в випадках, коли потрібно захистити інтереси держави”.
При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора в цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує - наскільки участь прокурора в розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. 
У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) “Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону” щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.
Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу в питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п.3 частини 1 статті 131^1 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.
Відтак прокурор може представляти інтереси держави в суді в виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п.3 частини 2 статті 129 Конституції України). 
Положення п.3 частини 1 статті 131^1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді.
Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття “інтерес держави”.
У Рішенні Конституційного Суду України в справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття “інтереси держави” висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба в здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п.3 мотивувальної частини). 
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності в статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
З урахуванням того, що “інтереси держави” є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах.
Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття “інтереси держави” має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого в статті 131^1 Конституції України та статті 23 Закону України “Про прокуратуру”.
Таким чином, “інтереси держави” охоплюють широке і водночас чітко невизначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація “інтересів держави”, особливо в сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 26.07.2018 у справі №926/1111/15, від 08.02.2019 у справі №915/20/18).
Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. 
У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. 
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. 
За частинами 4 та 7 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. 
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. 
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. 
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. 
Частина 4 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.
Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 БК України, головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно: за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Національне антикорупційне бюро України, Служба безпеки України, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, Вища рада правосуддя та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Державна судова адміністрація України, Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про вищу освіту» управління у сфері вищої освіти у межах своїх повноважень здійснюється центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Міністерство освіти і науки України, як центральний орган виконавчої влади, згідно ст.ст. 1, 6 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій. Повноваження міністерств, інших центральних органів виконавчої влади поширюються на всю територію держави.
Як передбачено ст. 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», міністерства звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 71 Закону України «Про вищу освіту», фінансування державних закладів вищої освіти здійснюється за рахунок коштів державного бюджету на умовах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців, наукових і науково-педагогічних кадрів та за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень.
Положенням про Міністерство освіти і науки України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №630 визначено, що Міністерство освіти і науки є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, яке забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, юрисдикція якого поширюється на всю територію України.
Пунктом 1 Положення про Міністерство освіти і науки України, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України №630 від 16.10.2014 (далі - Положення) передбачено, що Міністерство освіти і науки України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.
Підпунктом 772 пункту 4 Положення визначено, що Міністерство освіти і науки України розподіляє освітні субвенції та державне фінансування середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та стипендійний фонд закладів освіти, що перебувають у сфері його управління.
Відповідно до підпунктів 3-5 пункту 5 Положення Міністерство освіти і науки України контролює діяльність підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління; організовує планово-фінансову роботу в апараті МОН, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечує організацію та вдосконалення бухгалтерського обліку; забезпечує ефективне і цільове використання бюджетних коштів.
Відповідно до п. 3.1 Положення ВСП «Бобровицький фаховий коледж імені О. Майнової», затвердженого ректором НУБіП України 15.10.2020, Міністерство освіти і науки України, як центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фахової передвищої освіти, формує стратегічні напрямки розвитку фахової передвищої освіти, проводить аналітично- прогностичну діяльність у сфері фахової передвищої освіти, визначає тенденції її розвитку, формує пропозиції щодо обсягу коштів державного бюджету для забезпечення функціонування фахової передвищої освіти, здійснює інші повноваження відповідно до законодавства.
Пунктом 5.1. Положення передбачено, що Міністерство освіти і науки України здійснює управління Коледжем у межах повноважень, визначених законами та цим Положенням. 
Пунктом 8.2 Положення визначено, що контроль за фінансово-господарською діяльністю Коледжу здійснює МОН, НУБіП, директор коледжу, педагогічна рада, наглядова рада згідно з повноваженнями, передбаченими Законом України «Про фахову передвищу освіту», цим Положенням.
Крім того, кошторис і План використання бюджетних коштів ВСП «Бобровицький фаховий коледж імені О. Майнової» НУБіП України на 2021 рік затверджені Міністерством освіти і науки України як головним розпорядником бюджетних коштів на фінансування діяльності даного закладу освіти.
Згідно затвердженого МОН плану використання бюджетних коштів ВСП «Бобровицький фаховий коледж імені О. Майнової» НУБіП України на 2021 рік передбачено фінансування видатків на оплату електроенергії у 2021 році з за рахунок коштів загального фонду (Державний бюджет) на загальну суму 1 026 400 грн.
Витрати на оплату електричної енергії згідно Договору про постачання електричної енергії споживачу № 11092ВЦ від 20.01.2021, який укладено між ВСП «Бобровицький фаховий коледж імені О. Майнової» НУБіП України та ТОВ «Енера Чернігів», здійснювалися за рахунок коштів Державного бюджету.
У категорії спорів щодо визнання недійсними договорів, укладених у межах публічних закупівель, пред`явлення прокурором позову в інтересах осіб, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, має ґрунтуватися на визначенні того, яка саме особа є суб`єктом, що має безпосередній інтерес у захисті державних фінансових ресурсів та в належному виконанні договірних зобов`язань відповідно до положень Закону України “Про публічні закупівлі” (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2025 у справі № 924/524/24). 
Закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатись з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них (постанова Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, постанови Касаційного господарського суду складі Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 923/449/18, від 25.02.2021 у справі № 912/9/20, від 25.06.2024 у справі № 918/760/23, від 01.10.2024 у справі № 918/778/23, від20.02.2025 у справі № 910/16372/21).
Для захисту інтересів держави нераціонально та неефективно витрачені бюджетні кошти слід повертати (стягувати) саме на користь держави в особі уповноваженого органу як головного розпорядника бюджетних коштів, тобто на користь державного бюджету (постанова Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду постанові від 15.03.2024 у справі № 904/192/22). 
Тобто у спорі за позовом прокурора про визнання недійсним договору про закупівлю та застосування наслідків недійсності правочину головний розпорядник бюджетних коштів, визначений прокурором як позивач, на користь якого прокурор просить стягнути кошти є належним позивачем у справі, який уособлює державу, за захистом інтересів якої прокурор звернувся із цим позовом до суду.
У постанові від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що позов, який пред`являється особою, що не була учасником правочину, про визнання правочину недійсним, повинен бути пред`явлений до всіх учасників такого правочину.
Викладене свідчить, що Міністерство освіти і науки України є головним розпорядником бюджетних коштів у сфері освіти та розпорядником вищого рівня по відношенню до ВСП «Бобровицький фаховий коледж імені О. Майнової» НУБіП України, здійснює управління та контроль за фінансово-господарською діяльністю вказаного закладу освіти, а тому є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів держави з цих питань.
Враховуючи викладене, безпідставно сплачені кошти підлягають стягненню на користь держави в особі Міністерства освіти і науки України.
Зазначена позиція узгоджується з правовими висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21.
Ніжинською окружною прокуратурою у листі від 15.05.2026 № 52-72-3272ВИХ-26 повідомлено Міністерство освіти і науки України про виявлені порушення при укладенні додаткових угод №№ 1-7 до Договору від 20.01.2021 про постачання електричної енергії та з`ясовано питання щодо вжиття Міністерством заходів, у тому числі в судовому порядку, для усунення виявлених порушень.
З відповіді МОН України № 14.1/836-26 від 20.05.2026 вбачається, у разі залучення судом Міністерства освіти і науки України до участі у справі, представництво інтересів буде забезпечено у встановленому порядку.
Міністерство освіти і науки України, будучи повідомленим про допущені порушення при укладенні оскаржуваних додаткових угод, належних заходів для захисту інтересів держави та для усунення порушень Закону України «Про публічні закупівлі», не вживає.
Вказане свідчить про неналежне здійснення органом, уповноваженим на здійснення відповідних функцій держави у даних спірних правовідносинах заходів щодо захисту власних інтересів, з підстав, які наведено вище, оскільки радою не вжито належних заходів до визнання недійсними додаткових угод та стягнення безпідставно сплачених коштів, у тому числі шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
У порядку частини 4 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор, попередньо, до звернення до суду, повідомив позивача про намір подати позов в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до ТОВ “Енера Чернігів” та ВСП «Бобровицький фаховий коледж імені О. Майнової» про визнання недійсними додаткових угод та стягнення безпідставно отриманих коштів. 
За таких обставин, суд дійшов висновку про доведення прокурором факту бездіяльності Міністерства освіти і науки України, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави. 
Також судом враховано, що можливість використання відповідачем 1 безпідставно набутого майна, яким виступають у даному випадку грошові кошти, становить суспільний інтерес. Разом з тим, потенційно факт перерахування відповідачу 1 зайвих бюджетних коштів порушує вимоги чинного законодавства, принципи максимальної економії та ефективності, а тому призводить до протиправного витрачання публічних коштів, унеможливлює їх раціональне та ефективне використання, що підриває фінансово-економічні основи держави. З наведеного слідує, що при вирішенні даного спору наявний як державний, так і суспільний інтерес. 
Згідно з п.1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, установлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. 
Зміна ціни після укладення договору допускається лише в випадках і на умовах, установлених договором або законом. 
За приписами статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України “Про публічні закупівлі”.
Цей Закон передбачає, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (частина 1 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”).
Згідно з пунктами 6, 11, 22 статті 1 Закону України “Про публічні закупівлі”:
- договір про закупівлю це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару;
- замовники це суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону;
- предмет закупівлі це товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі або в межах проведення спрощеної закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції/пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі). 
За приписами частини 4 статті 41 вказаного Закону України “Про публічні закупівлі” умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (в тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника в разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Відповідно до п.2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” (в редакції чинній на момент укладення Договору) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується в випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
В абзаці 2 частини 3 статті 6 ЦК України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Таким чином, Закон України “Про публічні закупівлі” встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно в випадках, визначених частиною 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, зокрема, за п.2 - у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.
Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни електричної енергії на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладання договорів і до внесення відповідних змін до нього.
Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки п.2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” урегульовано саме зміну істотних умов договору в разі виникнення такого явища, як коливання ціни на ринку.
Виходячи із викладеного, внесення змін до договору є правомірним лише в випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди (або отримання пропозиції про її укладення).
Судом установлено, що відповідач 1 та відповідач 2 уклали договір про постачання електричної енергії споживачу №11092ВЦ від 20.01.2021, за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України “Про публічні закупівлі”. На момент підписання Договору сторонами погоджені всі його істотні умови - предмет, ціна, строк виконання зобов`язань за Договором, що узгоджується з положеннями Закону України “Про публічні закупівлі”.
Згідно умов укладеного договору ціна електричної енергії: 2,6 грн з ПДВ за 1 кВт/год.
Додатковими угодами №1-7 сім рази було змінено істотні умови Договору, зокрема, за підсумком: збільшено ціну за одиницю товару з 2,6 грн до 4,529918 грн за 1кВт/год. Фактично ціна за 1кВт/год (одиницю товару) збільшилася на 74%. 
Необхідність укладення оспорюваних додаткових угод №1-7 до Договору обґрунтовано відповідачем 1 коливанням ціни електричної енергії на ринку, на підтвердження якого (коливання) ним надано експертні висновки Харківської торгово-промислової палати. 
Тобто оспорювані додаткові угоди були укладені на підставі п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі”.
Законом України “Про публічні закупівлі” не передбачено ані переліку органів, які уповноважені надавати інформацію щодо коливання ціни на товар на ринку, ані форму/вигляд інформації щодо такого коливання. Внесення змін до договору про закупівлю можливе лише у випадку коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим.
Зокрема, у документі, який видає компетентний орган, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціна на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто, наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників такого коливання, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.
Однак постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції) (Постанова ОП КГС ВС у справі №927/491/19 від 18.06.2021).
Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни природного газу на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладання договорів і до внесення відповідних змін до нього.
Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки ч. 5 ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі” урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища, як коливання ціни на ринку.
Виходячи із викладеного, внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди (або отримання пропозиції про її укладення).
Так, з наданих експертних висновків Харківської торгово-промислової палати вбачається, що у них зазначені середньозважені ціни на РДН в ОЕС України за певні несистематизовані періоди.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 67 Закону України “Про ринок електричної енергії” в Україні функціонує єдиний ринок “на добу наперед” (РДН) та внутрішньодобовий ринок (ВДР). Купівля-продаж електричної енергії на ринку “на добу наперед” та внутрішньодобовому ринку здійснюється за правилами ринку “на добу наперед” та внутрішньодобового ринку. 
Особливості проведення торгів, оприлюднення результатів, розрахунків та вказаних ринків визначаються Правилами ринку “на добу наперед” та внутрішньодобового ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 308, відповідно до яких: 
- розрахунковий період - мінімальний відрізок часу, щодо якого визначаються ціна та обсяги купівлі-продажу електричної енергії на РДН/ВДР (60 хвилин);
- торги на РДН - процес визначення обсягів та ціни на електричну енергію для розрахункових періодів доби постачання відповідно до цих Правил та одномоментний процес купівлі та продажу електричної енергії на РДН;
- торги на ВДР - процес визначення обсягів та цін на електричну енергію для розрахункових періодів доби постачання після завершення торгів на РДН та впродовж доби постачання відповідно до цих Правил та одномоментний процес купівлі та продажу електричної енергії на ВДР. 
Відповідно до частин 5 та 6 статті 67 Закону України “Про ринок електричної енергії” ціна купівлі-продажу електричної енергії на ринку “на добу наперед” визначається для кожного розрахункового періоду оператором ринку за принципом граничного ціноутворення на основі балансу сукупного попиту на електричну енергію та її сукупної пропозиції, а на внутрішньодобовому ринку - за принципом ціноутворення “по заявленій (пропонованій) ціні” відповідно до правил ринку “на добу наперед” та внутрішньодобового ринку. Ціни на ринку “на добу наперед” та внутрішньодобовому ринку є вільними (ринковими) цінами. 
За результатами торгів відповідно до правил ринку “на добу наперед” та внутрішньодобового ринку оприлюднюються ціна та обсяги купівлі-продажу електричної енергії для кожного розрахункового періоду та інші показники. 
Експертні висновки Харківської торгово-промислової палати №1842/21 від 10.08.2021, № 1934/21 від 18.08.2021, №2631/21 від 21.10.2021, №2710/21 від 29.10.2021, №2849/21 від 10.11.2021№2985/21 від 25.11.2021 та цінова довідка Харківської торгово-промислової палати №2277-4/21 від 21.09.2021 містять лише інформацію щодо середньозваженої ціни на РДН в ОЕС України за різні періоди часу, що є відмінними за тривалістю. 
Визначаючи наявність коливання ціни на електричну енергію, відповідач 1 використовував лише дані щодо середньозваженої ціни, а отже порівняння таких цін є некоректним, а відтак не може підтвердити реальне коливання ціни на електричну енергію.
З огляду на вимоги п.2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” передбачає дотримання пропорційності збільшення ціни за одиницю товару до коливання ціни на ринку.
Пропорційність означає рівність, співрозмірність двох відношень до порівняння. 
За висновком суду, ціну електроенергії на ринку необхідно порівнювати за співмірні проміжки часу, наприклад, місяць з місяцем, декаду з декадою, а не на вибіркові дати в різних розрахункових періодах, при цьому, таке порівняння має бути проведено починаючи з моменту укладення Договору, що відображатиме реальну тенденцію коливання ціни на ринку.
Однак в Експертних висновках Харківської торгово-промислової палати №1842/21 від 10.08.2021, № 1934/21 від 18.08.2021, №2631/21 від 21.10.2021, №2710/21 від 29.10.2021, №2849/21 від 10.11.2021№2985/21 від 25.11.2021, №2277-4/21 від 21.09.2021 відсоток коливання визначений шляхом порівняння середньозваженої ціни електроенергії на РДН в ОЕС не тільки не за календарний місяць, а й не за неспівмірні проміжки часу, що не відповідає принципу пропорційності. 
За висновком суду, застосування нових цін електричної енергії з дат, указаних в оспорюваних додаткових угодах, є неправомірним. 
За наведених обставин, суд вважає, що вказані документи не є належними доказами, які підтверджують наявність коливання ціни електроенергії в порівняні з моментом укладення Договору та моментом звернення постачальника з пропозиціями внести зміни до Договору в частині зміни (збільшення) ціни на одиницю товару, а отже не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору відповідно до Закону України “Про публічні закупівлі”. 
Крім того, у період дії договору відбувалось і зменшення середньозваженої ціни електричної енергії, проте відповідач 1 додаткових угод щодо такої зміни ціни (у бік зменшення) з відповідачем 2 не укладав, хоча така можливість передбачена у п. 6 ч. 5 ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, що свідчить про недобросовісність його поведінки. 
Отже, відповідач 1 у період зниження середньозваженої ціни отримував більше доходів з продажу електроенергії позивачу, оскільки договірна ціна не зменшувалась. Небажання відповідача 1 зменшувати ціну, у разі її падіння, і одразу збільшення ціни при підвищенні середньозваженої вартості електроенергії свідчить про використання відповідних коливань виключно на свою користь, що не відповідає принципу справедливості.
Крім того, виключно коливання цін на ринку електроенергії не може бути беззаперечною підставою для автоматичного перегляду (збільшення) погодженої сторонами ціни за одиницю товару, оскільки при зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну, постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі №903/366/22.
Проте таких доказів відповідачем 1 надано не було та відповідних обставин судом не встановлено. 
Натомість відповідачі послідовно збільшували вартість електроенергії, за відсутності доказів, що її вартісні показники упродовж дії Договору зростали в такій прогресії, що виконання його умов стало вочевидь невигідним (збитковим) для відповідача 1.
З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку, що додаткові угоди №1-7 укладені за відсутності належного підтвердження факту коливання ціни на електроенергію за певні періоди дії Договору, починаючи з моменту його укладення.
Щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22 зазначила, що норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не дозволяють збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 підтвердила висновок про застосування норми права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
В іншому випадку не досягається мета Закону № 922-VIII, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.
Метою Закону України “Про публічні закупівлі” є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища в сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції в цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції. 
Відповідно до статті 5 Закону України “Про публічні закупівлі” закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням. 
Перемога в тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення шляхом укладення “каскадних” додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця. Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону України “Про публічні закупівлі”. 
Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (стаття 13 ЦК України). 
Будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору. 
Таким чином, беручи участь у процедурі публічних закупівель, Товариство самостійно визначаючи ціну на предмет закупівлі, з урахуванням власного економічного обґрунтування рентабельності підприємства і можливості виконати взяті зобов`язання упродовж дії договору, чітко усвідомлювало свою можливість поставки товару за заявленими цінами протягом дії договору, адже вчиненню таких дій повинні передувати організаційні дії щодо закупки товару до сезонного здорожчання та його зберігання. Саме по собі коливання цін на ринку - природна обставина ринкових відносин, яка повинна братися до уваги при укладенні договорів з урахуванням підприємницького ризику. Саме лише коливання цін не є безумовною підставою внесення змін до договору. 
В силу особливостей функціонування ринків РДН та ВДР ціна купівлі-продажу електричної енергії є динамічною, тобто коливання ціни відбуваються постійно в залежності від попиту та пропозиції, часу доби та сезону, інших чинників, що не міг не знати та не враховувати відповідач, здійснюючи свою діяльність з купівлі електроенергії на майданчиках РДН та ВДР, та формуючи тендерну пропозицію щодо спірної закупівлі. 
Також матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідач 1 у спірному періоді дійсно був змушений придбавати електричну енергію для її подальшої реалізації кінцевому споживачу (позивачу) за цінами, вказаними в відповідних експертних висновках та цінових довідках. 
Покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки. 
Коледж мав беззаперечне право на отримання електроенергії по ціні, визначеній в укладеному сторонами Договорі, однак, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо необґрунтованих пропозицій відповідача 1 про збільшення ціни, підписав спірні додаткові угоди, як наслідок, ціна 1кВт/год електричної енергії значно збільшилась. 
Укладення додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар, за відсутності для цього визначених Законом України “Про публічні закупівлі” підстав, спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання договору.
Суд не приймає до уваги заперечення відповідача 1 проти позову з посиланням на те, що на момент укладання між сторонами договору, спірних угод та виконання умов договору постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 та від 21.11.2025 у справі №920/19/24 не діяли, а тому не можуть застосовуватися до спірних правовідносин між сторонами, оскільки така думка є хибною. Велика Палата лише дала тлумачення норми права, викладеної у пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, а не прийняла новий Закон, а тому посилання відповідача 1 на те, що нормативно правові акти не мають зворотною сили є в даному випадку безпідставними. 
Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 
Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Суд, установивши наявність фактичних обставин, з якими Закон пов`язує визнання додаткових угод №№1-7 до Договору №110923ВЦ від 20.01.2021 недійсними на момент їх укладення, дійшов висновку, шо оскаржувані додаткові угоди суперечать п.2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, принципам максимальної економії, ефективності та пропорційності закупівель, установлених статтею 5 цього Закону, відтак це свідчить про наявність підстав для визнання їх недійсними відповідно до статей 203, 215 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу.
Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно із частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Недійсність спірних додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються виключно Договором, тобто і поставка електроенергії, і її оплата мають здійснюватися сторонами відповідно до умов саме первісної редакції Договору. 
Відповідно до умов Договору №110923ВЦ від 20.01.2021 відповідач 1 повинен був поставляти відповідачу 2 електричну енергію за ціною 2,6 грн за 1 кВт/год. 
Як установлено судом, відповідач 1, у період серпень-листопад 2021 року поставив відповідачу 2 електричну енергію у кількості 81780 кВт/год, за яку останній розрахувався в повному обсязі, сплативши відповідачу 1 кошти в сумі 322 361,89грн. 
Натомість виходячи з ціни, обумовленої сторонами в договорі, відповідач 2 повинен був сплатити відповідачу 1 за спожиту в спірному періоді електричну енергію 212 628,00 грн (817806кВт/год х 2,6грн / кВт/год), а отже розмір надмірно сплачених коштів становить 109 733,89 грн (322361,89грн – 212628,00грн). 
Таким чином, грошові кошти в сумі 109 733,89 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем 1, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач 1 зобов`язаний повернути їх Міністерству освіти і науки України, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22.
З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову прокурора в частині вимог про стягнення з відповідача 1 безпідставно отриманих коштів у сумі 109 733,89грн. 
За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він заперечує проти позову. 
За приписами частин 2 та 3 статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.
Обов`язок доказування і подання доказів установлено статтею 74 ГПК України, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 3 статті 74 ГПК України).
Відповідно до частини 4 статті 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом (частина 1 статті 14 ГПК України).
Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
З огляду на зміст статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Стаття 76 даного Кодексу визначає, що належними доказами є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 78, 79 ГПК України встановлено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними ніж докази, надані на її спростування.
За приписами частин 1 та 2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Тобто, виходячи зі змісту статей 13, 74 ГПК України кожна сторона на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів повинна довести правомірність заявлених нею вимог або заперечень. 
Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду. 
За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах “Трофимчук проти України”, “Серявін та інші проти України” обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. 
За висновком суду, прокурором на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів, у розумінні статей 76-79 ГПК України, доведено наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.
При ухваленні рішення в справі, суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, до яких, зокрема належить, судовий збір.
Згідно частини 9 статті 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Враховуючи, що спір виник в результаті укладення неправомірних додаткових угод, ініціатором укладання яких був саме відповідач-1, суд покладає понесені прокурором витрати по сплаті судового збору на ТОВ “ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ”. За таких обставин з відповідача 1 підлягає стягненню на користь Чернігівської обласної прокуратури 21 299,20 грн судового збору.
Керуючись ст. 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд 
В И Р І Ш И В:

Позов керівника Ніжинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ” та Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого структурного підрозділу “Бобровицький фаховий коледж імені О.Майнової Національного університету біоресурсів і природокористування України” про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 109 733,89 грн задовольнити повністю. 
Визнати недійсною Додаткову угоду № 1 від 25.08.2021 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 11092ВЦ від 20.01.2021, укладену між Відокремленим структурним підрозділом «Бобровицький фаховий коледж імені О. Майнової» Національного університету біоресурсів і природокористування України (код ЄДРПОУ 33935089) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» (код ЄДРПОУ 41823846).
Визнати недійсною Додаткову угоду № 2 від 27.08.2021 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 11092ВЦ від 20.01.2021, укладену між Відокремленим структурним підрозділом «Бобровицький фаховий коледж імені О. Майнової» Національного університету біоресурсів і природокористування України (код ЄДРПОУ 33935089) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» (код ЄДРПОУ 41823846.
Визнати недійсною Додаткову угоду № 3 від 29.09.2021 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 11092ВЦ від 20.01.2021, укладену між Відокремленим структурним підрозділом «Бобровицький фаховий коледж імені О. Майнової» Національного університету біоресурсів і природокористування України (код ЄДРПОУ 33935089) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» (код ЄДРПОУ 41823846).
Визнати недійсною Додаткову угоду № 4 від 29.10.2021 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 11092ВЦ від 20.01.2021, укладену між Відокремленим структурним підрозділом «Бобровицький фаховий коледж імені О. Майнової» Національного університету біоресурсів і природокористування України (код ЄДРПОУ 33935089) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» (код ЄДРПОУ 41823846).
Визнати недійсною Додаткову угоду № 5 від 09.11.2021 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 11092ВЦ від 20.01.2021, укладену між Відокремленим структурним підрозділом «Бобровицький фаховий коледж імені О. Майнової» Національного університету біоресурсів і природокористування України (код ЄДРПОУ 33935089) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» (код ЄДРПОУ 41823846).
Визнати недійсною Додаткову угоду № 6 від 18.11.2021 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 11092ВЦ від 20.01.2021, укладену між Відокремленим структурним підрозділом «Бобровицький фаховий коледж імені О. Майнової» Національного університету біоресурсів і природокористування України (код ЄДРПОУ 33935089) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» (код ЄДРПОУ 41823846).
Визнати недійсною Додаткову угоду № 7 від 01.12.2021 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 11092ВЦ від 20.01.2021, укладену між Відокремленим структурним підрозділом «Бобровицький фаховий коледж імені О. Майнової» Національного університету біоресурсів і природокористування України (код ЄДРПОУ 33935089) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» (код ЄДРПОУ 41823846).
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ” (пр-т. Перемоги, 126Б, м. Чернігів, 14013; код ЄДРПОУ 41823846) на користь Міністерства освіти і науки України (код 38621185, 01135, м. Київ, проспект Перемоги, 10; рахунок № UА768201720343140001000085388 в Державній казначейській службі України м. Київ, МФО 820172) 109 733,89 грн безпідставно отриманих коштів. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ” (пр-т. Перемоги, 126Б, м. Чернігів, 14013; код ЄДРПОУ 41823846) на користь Чернігівської обласної прокуратури (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000; код ЄДРПОУ 02910114) 21 299,20 грн судового збору. 
Накази видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Повне рішення складено та підписано 14.09.2026.

Суддя А.С.Сидоренко