СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

ун. № 759/3019/26
пр. № 1-кп/759/912/26 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2026 року м.Київ
Святошинський районний суд м. Києва в складі: 
головуючої судді ОСОБА_1 
секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026105080000061 від 16 січня 2026 року стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, українця, з вищою освітою (зі слів), розлученого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 30.05.2024 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік,
- 26.05.2025 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 2 дні, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.
13.04.2022 ОСОБА_3 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації до військової частини НОМЕР_2 .
Згідно зі ст. ст. 41, 92 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Правовий режим власності визначається виключно законами України.
Відповідно ст. ст. 178, 328 Цивільного кодексу України об?єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід?ємними від фізичної чи юридичної особи. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно із п. 4 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських організацій, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України» «Додатку N?1» до постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 N?2471-ХII «Про право власності на окремі види майна», не може перебувати у власності громадян, серед іншого, наркотичні, психотропні, сильнодіючі отруйні лікарські засоби (за винятком отримуваних громадянами за призначенням лікаря).
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» на території України встановлюються заходи контролю за обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що передбачають окрім іншого: визначення основних умов, вимог, правил і системи заходів, пов?язаних з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин в Україні; ліцензування відповідних видів діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів; запровадження системи дозволів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та контролю за дотриманням дозвільних документів; застосування заборон та обмежень щодо обігу окремих наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та встановлення квот, у межах яких здійснюються виробництво, виготовлення, зберігання, ввезення на територію України, вивезення з території України наркотичних засобів і психотропних речовин; відпуск фізичним особам наркотичних засобів, психотропних речовин лише за рецептом лікаря і відповідно до медичних показань; встановлення обмежень, пов?язаних з виконанням окремих видів діяльності (робіт, професій, служби) у сфері обігу наркотичних засобів питотрох речовин і прекурсорів; запровадження відповідальності за порушення законодавства про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори; інші заходи, передбачені Законом та міжнародними договорами України.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» діяльність з обігу наркотичних засобів і психотропних речовин на території України дозволяється лише в цілях і в порядку, встановлених цим Законом, а в передбачених ним випадках - у порядку, що встановлюється нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України та відповідних центральних органів виконавчої влади.
Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 N?770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» (зі змінами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України N?653 від 24.05.2024), «Список N?2 Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено» в «Таблиця І» PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.
Однак, усупереч вищенаведених нормативно - правових актів, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення у сфері обігу психотропних речовин за наступних обставин.
Так, ОСОБА_3 15.01.2026, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебував за адресою: м. Київ, вул. Миколи Руденка, 17, на засніженій земельній ділянці, знайшов поліетиленовий зіп-пакет з кристалоподібною речовиною білого кольору. Будучи особою, що вживає психотропні речовини, ОСОБА_3 припустив, що знайшов чиюсь закладку особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP. Після чого, ОСОБА_3 підняв із землі знайдений ним поліетиленовий зіп-пакет з кристалоподібною речовиною білого кольору, тим самим вчинивши безоплатне незаконне придання для подальшого власного вживання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP.
У цей час у ОСОБА_3 виник протиправний умисел спрямований на незаконне зберігання для подальшого власного вживання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP. 
Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_3 помістив незаконно поліетиленовий зіп-пакет з кристалоподібною речовиною білого кольору, що містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, до лівої кишені куртки, у які він був одягнений, та став незаконно зберігати його при собі, для власного вживання без мети подальшого збуту. Після чого, ОСОБА_3 зберігаючи при собі поліетиленовий зіп-пакет з кристалоподібною речовиною білого кольору, що містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, пішов по своїм особистим справам.
У цей же день, 15.01.2026 о 15 годині 30 хвилини, за адресою: м. Київ, вул. Миколи Руденка, поблизу будинку N?15, працівниками поліції зупинено ОСОБА_3 який повідомив, що зберігає при собі поліетиленовий зіп-пакет з кристалоподібною речовиною білого кольору, що містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. В подальшому, 15.01.2025 в період часу з 15 години 58 хвилин до 16 години 30 хвилин, за адресою: вул. Миколи Руденка, поблизу будинку N?15, співробітниками поліції, у присутності двох понятих проведено огляд місця події, у ході якого із лівої кишені куртки, в яку він був одягнений, ОСОБА_3 дістав поліетиленовий зіп-пакет з кристалоподібною речовиною білого кольору, що містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,332 г, яку він незаконно придбав та зберігав для власного вживання без мети збуту, та яку у подальшому вилучено.
Дії ОСОБА_3 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч.2 ст. 309 КК України як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, визнав повністю та надав показання, за змістом яких «закладку» він знайшов на вулиці та забрав її для власного вживання, розумів, що пакетик, який він підняв містить психотропну речовину. Невдовзі його зупинили працівники поліції, яким він в наступному видав заборонену речовину. Дату, час та місце скоєння кримінального правопорушення, а також обсяг психотропної речовини не оспорював. У скоєному щиро розкаявся, зазначив, що усвідомлює протиправність своєї поведінки, зазначив, що після участі в бойових діях та отриманні важких поранень йому емоційно важко адаптуватись до звичних умов, просив суворо його не карати, висловив бажання повернутись на військову службу. 
Згідно ст.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. 
Учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини та не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Суд також пересвідчився в тому, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, підстави вважати, що обвинувачений оговорює себе або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, відсутні. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини в апеляційному порядку.
З урахуванням вищевикладеного, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею.
Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_3 суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання.
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, яке виконує виправну функцію, а індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з метою визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який має вищу освіту (зі слів), розлучений, раніше судимий за аналогічний злочин, є військовослужбовцем, учасником бойових дій, має нагороди та відзнаки, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також враховує його вік, стан здоров`я, конкретні обставини, спосіб, обстановку вчиненого ним кримінального правопорушення, його відношення до скоєного. 
Крім того, суд зважає на те, що на виконання розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, Святошинського районного суду м. Києва від 26.05.2025 року, командування військової частини НОМЕР_1 повідомило про те, що виконати вимоги ст.75 КК України щодо солдата ОСОБА_3 неможливо у зв`язку із тим, що останній з 31.08.2025 року перебуває у СЗЧ.
Обставиною, яка згідно ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_3 , є щире каяття, яке полягає у відвертому особистому осуді обвинуваченим своєї поведінки, негативному морально-психологічному ставленні до скоєного, розкриттям усіх обставин кримінального правопорушення.
Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлені.
З огляду на вищевикладене, виходячи із сукупності усіх обставин кримінального провадження, беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає за потрібне призначити ОСОБА_3 покарання в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 309 КК України, у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної статті.
Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст.75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Згідно із положеннями ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив новий злочин в період іспитового строку за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 26.05.2025 року, яким останнього засуджено за ч. 2 ст. 309, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 2 дні, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, суд, керуючись ч.3 ст. 78 КПК України, приходить до висновку про необхідність засудження ОСОБА_3 із застосуванням ст. 71 КК України, та до покарання за цим вироком частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
На думку суду, саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення як підсудним, так й іншими особами нового злочину, досягнення мети, визначеної ст. 50 КК України.
Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку статті 100 КПК України.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні, а саме витрати на залучення експерта (висновок експерта №СЕ-19/111-26/2496-НЗПРАП від 23.01.2026), що становлять 3565 гривень 60 копійок, відповідно до ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь держави.
Вирішуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься й питання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд враховує, що ОСОБА_3 , як на стадії досудового розслідування, так і під час судового провадження, запобіжний захід не обирався, жодних клопотань від прокурора з даного питання не надходило, обвинувачений від суду не ухилявся, а тому суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого до набрання вироком законної сили запобіжного заходу.
Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368, 369-371, 373-376 КПК України, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_3 за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання, призначене за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 26.05.2025 року, остаточно призначивши йому покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту затримання у зв`язку з виконанням вироку.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Речові докази: PVP, масою 0,332 г - знищити.
Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ч.2 ст. 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його оголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1