13.07.2026

Справа № 635/9727/25
Провадження №2/635/1376/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2026 року смт Покотилівка Харківський район Харківська область
Харківський районний суд Харківської області у складі: 
головуючого судді – Даниленко Т.П.,
за участю секретаря судового засідання – Альохіної В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування страхової шкоди
ВСТАНОВИВ :
ПАТ «Страхова компанія «ТАС», через систему «Електронний суд» звернулося до Харківського районного суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03117, місто Київ, пр. Берестейський, будинок 65; Код ЄДРПОУ 30115243; р/р НОМЕР_1 , в АТ "КБ "ПРИВАТБАНК", МФО 305299) суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 24 216 (двадцять чотири тисячі двісті шістнадцять) грн. 61 коп. та суму сплаченого судового збору.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 08.01.2025 року о 09 год 10 хв., в м. Харків, по бульвару Гончарівському, 16, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю скутера “Volkswagen”, номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 та автомобіля марки «Toyota» номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_2 . Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.02.2025 року по справі про адміністративне правопорушення № 639/333/25, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності. На момент дорожньо – транспортної пригоди майнові інтереси власника автомобіля «Toyota» номерний знак НОМЕР_3 були застраховані в АТ «СГ «ТАС» за Договором комплексного страхування “ПОВНИЙ АВТОЗАХИСТ” № НОМЕР_4 від 03.08.2024 року. Потерпілий вернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» з заявою про настання події від 09.01.2025 року та заявою про виплату страхового відшкодування від 20.01.2025 року. Заяву було розглянуто, а пошкодження автомобіля марки «Toyota», номерний знак НОМЕР_3 внаслідок ДТП визнано страховим випадком. ПАТ «Страхова група «ТАС» сплатило на користь власника автомобіля марки «Toyota», номерний знак НОМЕР_3 внаслідок ДТП визнано страховим випадком, суму страхового відшкодування в розмірі 24 216 грн. 61 коп. Оскільки на момент дорожньо – транспортної пригоди, цивільно правова відповідальність власника автомобіля марки “Volkswagen”, номерний знак НОМЕР_2 , застрахована не була, то позивач має право на стягнення суми сплаченого страхового відшкодування 24 216 грн. 61 коп., з особи, відповідальної за завданий збиток, якою є відповідач ОСОБА_1 .
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18.11.2025 справу прийнято до розгляду суддею Даниленко Т.Р. та призначено справу до судового розгляду. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а у разі неявки в судове засідання відповідача - ухвалити рішення в заочному порядку.
Відповідач своїми процесуальними правами не скористався, у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлений належним чином. Крім того, відповідач повідомлявся про час та місце проведення судового засідання шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті суду. 
Враховуючи, що судове засідання неодноразово відкладалось, відповідач не виявив наміру скористатись своїми процесуальними правами, в судові засідання не з`являвся, відзив на позовну заяву не надав, беручи до уваги, що судом вичерпано всі можливі способи щодо повідомлення особи про час та місце розгляду справи, а також те, що судом явка відповідача обов`язковою не визнавалась, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд за наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідач відзиву на позов не надав, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не звертався.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Згідно умов договору комплексного добровільного страхування наземного транспорту (автокаско) №FO 1991144 від 03.08.2024 року., укладеного між ПрАТ «СГ «ТАС» (страховиком) та ОСОБА_2 (страхувальником), страховик здійснює страхування наземного транспортного засобу транспортного засобу Toyota Highlander, д.н. НОМЕР_3 , та зобов`язується провести виплату страхового відшкодування при настанні страхового випадку страхувальнику, а страхувальник зобов`язується сплатити страховий платіж на умовах, визначених цим договором, та виконувати інші умови договору, що підтверджується вкзаним догвором.
Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.02.2025 (справа № 639/333/25) встановлено, що 08.01.2025 року о 09-10 год., в м. Харків, по бульвару Гончарівському, 16, водій ОСОБА_1 , керував ТЗ ФольксВаген Транспортер д.н.з. НОМЕР_2 , не дотримався безпечної швидкості руху та дистанції, у зв`язку із чим, скоїв зіткнення з ТЗ Тойота Хайлендер д.н.з. НОМЕР_3 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальним збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 124 КУпАП. ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. Постанова суду набрала законної сили 18.02.2025.
Потерпіла ОСОБА_2 звернулася до ПАТ «Страхова група «ТАС» з заявою про настання події від 09.01.2025 року та заявою про виплату страхового відшкодування від 20.01.2025 року.
Розрахунок та виплата страхового відшкодування проводилися на основі: Акт огляду транспортногозасобу (дефектна відомість) Ремонтна калькуляція №92500555 від 16.01.2025 року страхового акту № 01976/42/925 від 23.01.2025 року та розрахунку суми страхового відшкодування.
Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» сплатило на користь автомобіля марки «Toyota» номерний знак НОМЕР_3 внаслідок ДТП визнано страховим випадком, суму страхового відшкодування в розмірі 24 216 (двадцять чотири тисячі двісті шістнадцять) грн. 61 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 7577від 24.01.2025 року.
Визначаючись щодо встановлених обставин та заявлених позовних вимог, суд зазначає про таке.
Згідно зі ст.16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.
За змістом п. 3 ст.20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
Згідно частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Як зазначено в першому абзаці п. 4 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі Постанови), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Нормою ч. 3 ст. 988 ЦК України визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Приписами ч. 1 ст. 990 ЦК України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Статтею 27Закону України«Про страхування» встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Відповідно до наведених положень, до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією.
Відповідно до ст. 980 Цивільного кодексу України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України Про страхування передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності.
Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів.
Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.
Таким чином, регрес - це нове право, що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. А, отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу.

Згідно з пунктом 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства» при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття регрес та суброгація. Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191ЦК), а також статтею 38Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими удоговорі страхування. Страховик немає права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальникуу зв`язку з порушенням умов договору страхування. Проценти, неустойка виплачуються страховиком через несвоєчасне виконання ним власного зобов`язання перед страхувальником (стаття 992ЦК) і не можуть бути стягнуті у порядку суброгації з особи, винної в завданні шкоди. Також у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.
Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 вбачається, що «у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За цією нормою страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. У спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому строк позовної давності у страховому зобов`язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку.
Отже, від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат та у межах загального строку позовної давності переходить право вимоги до особи, яка відповідальна за завдані страхувальнику збитки. За таких обставин, які свідчать про перехід до страховика права вимоги, а не набуття ним такого права правильним і обґрунтованим є застосування до спірних правовідносин статей 257, 262, 512, 993 ЦК України, а не частини шостої статті261, статті1191 ЦК України, оскільки стаття 1191ЦК України застосовується до деліктних правовідносин, а стаття 993 ЦК України- до договірних».
На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність Відповідача ОСОБА_1 не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Таким чином, судом встановлено, що до ПрАТ «Страхова група «ТАС» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на підставі ст. 993 ЦК України в порядку суброгації.
Статтею 81 ЦПК Українипередбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина першастатті 80 ЦПК України).
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. 5 ст. 82 ЦПК України).
Відповідно достатті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, з огляду на встановлені судом фактичні обставини та наявні у справі докази, надані позивачем є обгрунтованими та заслуговують на увагу суду, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова група «ТАС» слід стягнути витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028,00 грн, який було сплачено позивачем при поданні позову згідно із платіжною інструкцією № 53320 від 10.09.2025.
Керуючись ст.11, 530, 993,1187,1194 ЦК України, ст.ст. 12, 76-80, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування страхової шкоди - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 24 216 (двадцять чотири тисячі двісті шістнадцять) гривень 61 (шістдесят одна) копійка. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок. 
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості, що не проголошуються:
позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС», ЄДРПОУ 30115243, адреса: просп Берестейськи, 65, м. Київ, 03062
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса фактичного місяця проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 

Суддя    Т.П.Даниленко