ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
14 липня 2026 року 	м. Тернопіль	Справа № 921/424/25 	

Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Шумського І.П.  
за участі секретаря судового засідання: Беги В.М.
розглянув справу
за позовом – Головного управління ДПС у Тернопільській області (46003, м. Тернопіль, вул. Білецька, 1)
до відповідача 1 – Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрон-Агро" (46008, м. Тернопіль, вул. Андрея Шептицького, 2)
відповідача 2 – Товариства з обмеженою відповідальністю "Техінагро" (47751, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, с. Підгородне (п), вул. Чубинського, 43)
відповідача 3 – Фізична особа - підприємець Пасєчник Марини Миколаївни ( АДРЕСА_1 )
про визнання недійсними договорів, застосування наслідків їх недійсності.

За участі від:
позивача - Гукалюк Н.П.
відповідача 1 – Притула О.Б.
відповідача 2 – не з`явився
відповідача 3 – не з`явився

Зміст позовних вимог, позиція позивача.
Головне управління ДПС у Тернопільській області звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрон-Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю "Техінагро", Фізична особа - підприємець Пасєчник Марини Миколаївни про:
- визнання недійсним договору №6141/2025/5199153 від 11.03.2025 купівлі-продажу транспортного засобу марки SKODA, модель KODIAQ, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (VIN): НОМЕР_2 , укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Техінагро”;
- визнання недійсним договору №6141/2025/5215418 від 18.03.2025 купівлі-продажу транспортного засобу марки SKODA, модель KODIAQ, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (VIN): НОМЕР_2 , укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю “Техінагро” та ОСОБА_1 ;
- повернення транспортного засобу №6141/2025/5199153 марки SKODA, модель KODIAQ, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова: НОМЕР_2 до складу майна боржника ТОВ “Дрон-Агро”, або визнання за боржником права власності на вказаний транспортний засіб з метою можливості звернення стягнення на нього.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що з 16.01.2025 у ТОВ “Дрон-Агро” (відповідача 1) наявний податковий борг у сумі 2147982,80 грн (суму зменшено до 2143482,80 грн за рахунок існуючої переплати), який виник на підставі податкового повідомлення-рішення №00174660705 від 16.12.2024, винесеного на підставі акту про результати документальної позапланової виїзної перевірки №2611/19- 00-07-05/43965497 від 26.11.2024.
Невиконання відповідачем 1 обов`язку зі слати податного боргу мало наслідком прийняття 27.02.2025 позивачем рішення №4604/6/19-00-13-02-14 про опис майна ТОВ “Дрон-Агро” у податкову заставу.
Укладені відповідачами договори купівлі-продажу транспортного засобу від 11.03.2025 та від 18.03.2025 кожен на суму 630000 грн є фраудаторними, оскільки вчинені у період наявного у ТОВ “Дрон-Агро” (відповідача 1) податкового боргу перед ГУ ДПС у Тернопільській області. Спірне майно відповідачем 1 відчужено спочатку відповідачу 2, а надалі – відповідачу 3, між якими існує пов`язаність. 
Вказані правочини здійснені на шкоду позивача з метою уникнення виконання відповідачем 1 зобов`язань зі сплати податків і зборів, у зв`язку з чим такі правочини підлягають визнанню недійсними на підставі ст. 215 ЦК України, а передане за ними майно (транспортний засіб) підлягає поверненню з незаконного володіння відповідача 3.

Позиція відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрон-Агро".
Відповідач 1 у відзиві просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
В обґрунтування цьому ним зазначено, що договір купівлі-продажу транспортного засобу від 11.03.2025 укладений між ТОВ “Дрон-Агро” та ТОВ “Техінагро” з метою погашення зобов`язань ТОВ “Дрон-Агро” перед ТОВ “Техінагро”.
Ним стверджено про існування у ТОВ “Дрон-Агро” перед ТОВ “Техінагро” непогашеного грошового зобов`язання у сумі 1800000 грн (у т.ч. ПДВ), яке виникло на підставі договору № 1/01/21 від 01.08.2021. Разом з тим, у ТОВ “Техінагро” існувало перед ТОВ “Дрон-Агро” непогашене грошове зобов`язання у сумі 600000 грн за купівлю транспортного засобу відповідно до договору купівлі – продажу транспортного засобу № 10 від 27.02.2025. Враховуючи настання строку виконання вказаних зобов`язань, на підставі ст.. 601 ЦК України відповідач 1 та відповідач 2 дійшли згоди зарахувати зустрічні однорідні вимоги за вказаними зобов`язаннями на суму 600000 грн, підписавши акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 27.02.2025. У зв`язку з цим зобов`язання ТОВ “Техінагро” припинено у повному обсязі, а зобов`язання ТОВ “Дрон-Агро” припинено частково, залишок заборгованості становить 1200000 грн. 
Акт зарахування зустрічних однорідних вимог проведений у бухгалтерському обліку, зобов`язання ТОВ “Дрон Агро” перед ТОВ “Техінагро” зменшилась, що також відображено в бухгалтерському обліку обох юридичних осіб.
Наведене також підтверджується доказами, доданими позивачем до позову - копією квитанції про реєстрацію податкової накладної за даною господарською операцією купівлі-продажу.
З метою отримання обігових коштів ТОВ “Техінагро” продано транспортний засіб фізичній особі ОСОБА_1 . 
Вказані правочини вчинені до реєстрації податкової застави, є реальними, спрямовані на погашення заборгованості ТОВ “Дрон-Агро” перед ТОВ “Техінагро”, яка виникла у 2021 році.
На момент укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу від 11.03.2025 рішення про стягнення податкового боргу з ТОВ “Дрон-Агро” винесено не було. Т
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/2778/25, яким задоволено позов Головного управління ДПС у Тернопільській області до ТОВ “Дрон-Агро” про стягнення податкового боргу в сумі 2143482,80 грн винесено 05.08.2025, після подачі позову у даній господарській справі.
З огляду на наведене відсутні підстави для задоволення позову про фраудаторність зазначених правочинів.
Відповідачем 1 також зазначено, що по договору купівлі-продажу від 18.03.2025 покупцем транспортного засобу є фізична особа ОСОБА_1 як фізична особа. Тому, позовна вимога в частині недійсності договору купівлі-продажу від 18.03.2025 не підлягає розгляду в господарському суді, а провадження в цій частині вимог підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК України. 

У відповіді на відзив позивачем зазначено, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраундаторного правочину (постанови Верховного Суду у від 24.07.2019 у справі №405/1820/17, від 28.11.2019 у справі №910/8357/18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.09.2022 у справі № 908/976/19, від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 зазначила, що спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію.
З урахуванням наведеного недоречними є доводи відповідача 1 щодо непідвідомчості господарському суду позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 18.03.2025, укладеного між ТОВ “Техінагро” (як юридичною особою) та ОСОБА_1 (як фізичною особою).
Заявлення позовних вимог виключно щодо визнання недійсним першого договору купівлі-продажу, укладеного між ТОВ “Дрон-Агро” та ТОВ “Техінагро”, без охоплення вимогами другого договору, укладеного між ТОВ “Техінагро” та ОСОБА_1 , призведе до порушення принципу повноти і процесуальної економії, всебічності та об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки не дозволить суду в межах однієї справи надати цілісну правову оцінку всім взаємопов`язаним правочинам, унаслідок яких відбулося вибуття майна боржника. 
Суб`єктами права власності є фізичні особи, юридичні особи, держава та територіальні громади. Законодавство не містить такого окремого суб`єкта права, як фізична особа підприємець. Це означає, що незалежно від наявності статусу ФОП, власником майна завжди залишається фізична особа, а не “ФОП”, оскільки останнє є лише функціональною характеристикою особи, що діє в межах господарської діяльності. Такий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 13.05.2018 у справі № 306/2004/15-ц, від 15.05.2019 у справі № 904/10132/17, від 02.10.2019 у справі № 263/2359/19, від 25.02.2020 у справі № 916/385/19. 
На дату вручення акту перевірки 26.11.2024, прийняття ППР 16.12.2024, виникнення податкового боргу 16.01.2025, винесення податкової вимоги 21.02.2025 та дату прийняття рішення про опис майна у податкову заставу 27.02.2025, дату листа ГУ ДПС у Тернопільській області про надання переліку ліквідного майна 27.02.2025 за ТОВ “Дрон-Агро”, відповідно до даних системи “НАІС ДДАІ” МВС України було зареєстровано транспортний засіб марки SKODA, модель KODIAQ, д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова: НОМЕР_2 .
Посилання відповідача 1 на те, що відчуження транспортного засобу було спрямоване на погашення заборгованості за договором 2021 року є безпідставним і не спростовує ознак фраудаторності правочину. 
Акт зарахування зустрічних однорідних вимог датований 27.02.2025, тобто після виникнення у відповідача 1 податкового боргу.
Акт зарахування зустрічних однорідних вимог не підтверджує реальності господарських зобов`язань, адже такі не підтверджені жодними первинними документами.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/2778/25 від 05.08.2025 задоволено позов ГУ ДПС у Тернопільській області до ТОВ “Дрон - Агро” про стягнення податкового боргу в сумі 2143482,80 грн. 
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2025 повернуто апеляційну скаргу ТОВ “Дрон - Агро”. Тому, зазначене рішення набрало законної сили.

У заяві б/н від 21.09.2025 (вх. № 6678 від 22.09.2025) позивачем п. 3 позовної заяви викладено в наступній редакції: застосувати наслідки недійсності правочинів шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме повернути ТОВ "Дрон-Агро" право власності на автомобіль марки SKODA, модель KODIAQ, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова: НОМЕР_2 .

Позиція відповідача 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Техінагро".
Відповідач відзиву на позовну заяву, в порядку ст. 165 ГПК України, у встановлений строк в ухвалі від 01.08.2025 (про відкриття провадження у справі) не надав.
Частиною 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Норма такого ж змісту відображена і у ч.2 ст. 178 ГПК України.
Згідно ч.4 ст.165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Позиція відповідача 3 - Фізичної особи - підприємця Пасєчник Марини Миколаївни.
Відповідач відзиву на позовну заяву, в порядку ст. 165 ГПК України, у встановлений строк в ухвалі від 01.08.2025 (про відкриття провадження у справі) не надав.
Частиною 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Норма такого ж змісту відображена і у ч.2 ст. 178 ГПК України.
Згідно ч.4 ст.165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Процесуальні дії суду у справі.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2025 справу №921/424/25 передано на розгляд судді Шумському І.П.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 21.07.2025 позовну заяву Головного управління ДПС у Тернопільській області залишено без руху, на підставі ст. 174 ГПК України, у зв`язку з недотриманням заявником вимог ст. ст. 162, 164 ГПК України при її подачі до суду. 
21.07.2025 судом постановлено ухвалу про повернення ГУ ДПС у Тернопільській області викладеної у позовній заяві №14959/6/19-00-13-13-04 від 07.07.2025 (вх. №484 від 17.07.2025) заяви про забезпечення позову. 
01.08.2025 позивач подав заяву б/н від 01.08.2025 (вх. №5570) про усунення недоліків, за результатом розгляду якої ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 01.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №921/424/25 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.09.2025.
04.08.2025 Головне управління ДПС у Тернопільській області звернулося до Господарського суду Тернопільської області з заявою б/н від 01.08.2025 (вх. №5583) про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки SKODA, модель KODIAQ, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова: НОМЕР_2 , що є предметом правочинів, дійсність яких оспорюється, та заборони його відчуження і перереєстрації на інших осіб до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.
У зв`язку з перебуванням судді Шумського І.П. у відпустці, на підставі розпорядження заступника керівника апарату Господарського суду Тернопільської області Дудника А.І., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу від 04.08.2025 вказану заяву передано на розгляд судді Чопку Ю.О.
Ухвалою суду від 05.08.2025 задоволено заяву б/н від 01.08.2025 (вх. №5583 від 04.08.2025) ГУ ДПС у Тернопільській області про забезпечення позову та накладено арешт на транспортний засіб марки SKODA, модель KODIAQ, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова: НОМЕР_2 , що є предметом правочинів, дійсність яких оспорюється, та заборонено його відчуження і перереєстрацію на інших осіб до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.
15.09.2025 від представника відповідача 1 надійшла заява б/н від 12.09.2025 (вх. № 6468 від 15.09.2025) про надання доступу до електронної справи № 921/424/25 в підсистемі Електронний суд. У цій заяві представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрон-Агро" просив суд поновити відповідачу 1 строк для подання відзиву на позов.
15.09.2025 судом постановлено ухвалу, якою: задоволено заяву б/н від 12.09.2025 (вх. № 6468-1 від 15.09.2025) представника відповідача 1; поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Дрон-Агро" строк для подання відзиву, встановивши його до 22.09.2025; відкладено підготовче засідання на 22.09.2025; запропоновано позивачу до 22.09.2025 уточнити прохальну частину позову.
22.09.2025 від відповідача 1 надійшов відзив б/н від 19.09.2026 на позовну заяву (вх. №6676).
22.09.2025 від позивача надійшла заява б/н від 21.09.2025 (вх. № 6678), відповідно до якої позивачем п. 3 позовної заяви викладено в наступній редакції: застосувати наслідки недійсності правочинів шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме повернути ТОВ "Дрон-Агро" право власності на автомобіль марки SKODA, модель KODIAQ, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова: НОМЕР_2 .
Ухвалами суду від 22.09.2025: продовжено строк підготовчого провадження у справі №921/424/25; прийнято до розгляду відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрон-Агро" на позовну заяву б/н від 19.09.2025 (вх. № 6676 від 22.09.2025) та заяву позивача б/н від 21.09.2025 (вх. № 6678 від 22.09.2025), постановивши подальший розгляд справи здійснювати з її врахуванням; підготовче засідання відкладено на 13.10.2025.
13.10.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 10.10.2025(вх. №7175).
Ухвалою суду від 13.10.2025 прийнято до розгляду відповідь на відзив б/н від 10.10.2025 (вх. № 7175 від 13.10.2025) з додатками, підготовче засідання відкладено на 27.10.2025.
Надалі, ухвалою суду від 27.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу №921/424/25 до розгляду по суті на 27.11.2025, яке відкладалось на 18.12.2025.
За наслідками проведеного 18.12.2025 судового засідання, судом постановлено ухвалу про перехід зі стадії розгляду справи №921/424/25 по суті до стадії підготовчого провадження, зупинено провадження у справі №921/424/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) № 910/3716/25.
Ухвалою суду від 15.05.2026 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 28.05.2026.
28.05.2026 судом закрито підготовче провадження та призначено справу №921/424/25 до розгляду по суті в судовому засіданні 29.06.2026.
29.06.2026 від позивача надійшло клопотання б/н від 29.06.2026 (вх. №5081) про долучення доказів, а саме листа №839/25.9.1-07.4 від 16.06.2026 Тернопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження.
Зважаючи на час подання нових доказів, відсутність клопотання про продовження чи поновлення відповідного процесуального строку, керуючись приписами ст. ст. 80, ч. 2 ст. 118, 232-235 ГПК України, судом залишено без розгляду клопотання б/н від 29.06.2026 (вх. №5081 від 29.06.2026), з приводу чого постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання від 29.06.2026.
В судовому засіданні 29.06.2026 оголошувались перерви до 07.07.2026, 14.07.2026.
Представником позивача в судових засіданнях під час розгляду справи по суті підтримано позовні вимоги.
Представником відповідача 1 в судових засіданнях під час розгляду справи по суті заперечено проти позову.
Відповідачі 2, 3 відзивів на позов не надали, явку уповноважених представників в судові засідання не забезпечили, про дату, час та місце їх проведення повідомлені належним чином.
Стаття 42 ГПК України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.
Частиною 1 статті 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи положення ст. ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними матеріалами справи.
Судом враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.
Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.
Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду).
14.07.2026 суд ухвалив скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Актом №2611/19-00-07-05/43965497 від 26.11.2024 Головного управління ДПС у Тернопільській області про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро” (код ЄДРПОУ 43965497) встановлено порушення частини першої, частини третьої статті 13 Закону України від 21.06.2018 №2473-VIII “Про валюту і валютні операції” та пункту 14-2 Постанови Правління НБУ “Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану” від 24.02.2022 №18 (зі змінами та доповненнями) по зовнішньоекономічному імпортному контракту №080523 від 08.05.2023, укладеному з фірмою-нерезидентом Agriculture solutions s.r.o. (Bratislava, ul.Obhodna, 559/37, 81106, Slovenska republika), а саме несвоєчасне надходження у встановлені законодавством строки розрахунків повернених валютних коштів на суму 96540 Євро (3799621,32 грн).
Акт перевірки отримав 26.11.2024 під особистий підпис директор Товариства з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро” Шевців Дмитро Зеновійович.
На його підставі Головним управлінням ДПС у Тернопільській області 16.12.2024 прийнято податкове повідомлення-рішення №00174660705 про покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро” (код ЄДРПОУ 43965497) пені в сумі 2156982,80 грн (код платежу 21081000).
Податкове повідомлення-рішення №00174660705 від 16.12.2024 та розрахунок штрафних (фінансових) санкцій за порушення валютного законодавства за результатами перевірки строків розрахунків за зовнішньоекономічних операцій до акту перевірки №2611/19-00-07-05/43965497 від 26.11.2024 надіслано Товариству з обмеженою відповідальністю “Дрон - Агро” рекомендованим повідомленням за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Підгородне, вул. Чубинського, буд. 43.
Вказане повідомлення вручено Товариству з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро” 02.01.2025.
Зважаючи, що Товариство з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро” вказану у податковому повідомленні – рішенні суму грошового зобов`язання у повному обсязі не сплачено, 16.01.2025 у нього виник податковий борг на суму 2147982,80 грн.
На підставі ст. 59 Податкового кодексу України Товариству з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро” 21.02.2025 винесено податкову вимогу №0000990-1302-1900, яку разом з детальним розрахунком суми податкового боргу, направлено йому рекомендованим повідомленням.
Рекомендоване повідомлення отримано Товариством з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро” 14.03.2025.
Відповідно до ст. 89 розділу ІІ Податкового кодексу України, 27.02.2025 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області прийнято рішення №4604/6/19-00-13-02-14 про опис майна Товариства з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро” у податкову заставу, а також адресовано йому лист №4602/6/19-00-13-02-14 від 27.02.2025 про надання інформації щодо наявних ліквідних активів для їх опису у податкову заставу.
Вказані рішення та лист Товариству з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро” надіслано рекомендованим повідомленням та вручено 14.03.2025.
За даними ГУ ДПС у Тернопільській області, станом на 28.02.2025, податковий борг Товариства з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро” становив 2143482,80 грн, у зв`язку з переплатами. За період з 07.01.2025 до 28.02.2025 загальна сума переплат склала 13500 грн. 
Отже, сума податкового зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро” згідно податкового повідомлення – рішення 2156982,80 грн – суму переплат 13500 грн = сума податкового боргу 2143482,80 грн. 
Станом на дати складення акта перевірки - 26.11.2024, прийняття податкового повідомлення – рішення - 16.12.2024, виникнення податкового боргу - 16.01.2025, винесення податкової вимоги - 21.02.2025, прийняття рішення про опис майна у податкову заставу та складення листа про надання переліку ліквідного майна - 27.02.2025, адресою місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро” була: Тернопільська область, Тернопільський район, село Підгородне, вулиця Чубинського, будинок 43 (витяг №290933931244 від 12.06.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань, сформований щодо Товариства з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро”, станом на 05.03.2025, міститься в матеріалах справи).
Станом на вказані дати, відповідно до даних системи “НАІС ДДАІ” МВС України транспортний засіб марки SKODA, модель KODIAQ, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова: НОМЕР_2 було зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро”.
На запит №3014/5/19-00-13-01 від 04.06.2025 ГУ ДПС у Тернопільській області, Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Хмельницький, Тернопільській та Чернівецькій області (ТСЦ МВС №6141) у відповіді №31/34/140-25 від 06.06.2025 повідомлено, що вказаний транспортний засіб не зареєстровано за ТОВ “Дрон-Агро”, станом на 06.06.2025.
Додатково ТСЦ МВС №6141 повідомлено про перереєстрацію 11.03.2025 та 18.03.2025 вказаного транспортного засобу на нових власників. Додані ТСЦ МВС №6141 до його відповіді копії документів вказують про наступне.
11.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро” (як продавцем), в особі представника Грицик Любові Михайлівни, яка діє на підставі доручення, та Товариством з обмеженою відповідальністю “Техінагро” (як покупцем), в особі представника Шевців Дмитра Зеновійовича, який діє на підставі доручення, укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №6141/2025/5199153 (надалі - договір купівлі – продажу №6141/2025/5199153).
Відповідно до п. 1.1, п. 3.1 договору купівлі – продажу №6141/2025/5199153 продавець передав у власність покупця транспортний засіб марки SKODA, модель KODIAQ, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова: НОМЕР_2 , вартістю за домовленістю сторін 630000 грн.
Оплату за перереєстрацію транспортного засобу у сумі 836 грн проводив ОСОБА_2 (код НОМЕР_5 ) згідно з платіжною інструкцією №0.04241248331.1 від 11.03.2025.
Надалі, 18.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Техінагро” (як продавцем), в особі представника Шевців Дмитра Зеновійовича, який діє на підставі доручення, та ОСОБА_1 (як покупцем) укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №6141/2025/5215418 (надалі - договір купівлі – продажу №6141/2025/5215418.
Відповідно до п. 1.1, п. 3.1 договору купівлі – продажу №6141/2025/5215418 продавець передав у власність покупця транспортний засіб марки SKODA, модель KODIAQ, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова: НОМЕР_2 , вартість за домовленістю сторін 630000 грн.
Згідно з платіжною інструкцією №0.04258746188.1 від 18.03.2025 про здійснення оплати за перереєстрацію транспортного засобу в сумі 836 грн, платником зазначений ОСОБА_2 (код НОМЕР_5 ), а фактичним платником - ОСОБА_1 (код НОМЕР_6 ).
Відповідно до витягу №409797835062 від 10.06.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань, сформованого щодо Товариства з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро”, станом на 10.06.2025, 06.03.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро” (код 43965497) змінило місцезнаходження на: Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Андрея Шептицького, будинок 2.
За даними вказаних витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань директором Товариства з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро” (код 43965497) є ОСОБА_2 , а його засновниками вказані:
ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 ;
ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 ;
ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_4 .
Разом з тим, відповідно до витягу №290835534044 від 10.06.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань, сформованого щодо Товариства з обмеженою відповідальністю “Техінагро”, станом на 10.06.2025, адресою місцезнаходження юридичної особи вказана: Тернопільська обл., Тернопільський р-н, с. Підгородне (п), вул. Чубинського, 43.
Разом з тим, його директором вказаний ОСОБА_2 , а засновниками вказані:
ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 ;
ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_4 ;
ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Станом на 06.06.2025 (дату надання ТСЦ МВС №6141 відповіді №31/34/140-25) кінцевим покупцем (власником) транспортного засобу є ОСОБА_1 .
Відповідно до витягу №588258618689 від 10.06.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань, сформованого щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ), вона зареєстрована як фізична особа – підприємець, адресою її місцезнаходження вказана: АДРЕСА_3 .
При цьому, сервісним центром під час реєстрації договору купівлі – продажу від 18.03.2025 набувачем вказано ОСОБА_1 без прив`язки до її статусу підприємця. 
За даними відповіді на запит №1900-2025-0001183 від 12.06.2025 щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела отриманих доходів за період січень 2023 року – квітень 2025 року ОСОБА_5 , яка зазначена у договорі купівлі-продажу транспортного засобу №6141/2025/5199153 від 11.03.2025 як представник Товариства з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро”, з 28.02.2025 не перебуває у трудових відносинах із вказаною юридичною особою. 
В ході розгляду справи Товариство з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро” не надало до матеріалів справи згадуваного у договорі купівлі-продажу від 11.03.2025 доручення Грицик Л.М. на вчинення дій від його імені. 
У провадженні Тернопільського окружного адміністративного суду перебувала справа №500/2778/25 за позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрон-Агро" про стягнення коштів в розмірі податкового боргу по платежу пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, за невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в сумі 2143482,80 грн.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.08.2025 у справі №500/2778/25 позов задоволено, стягнено з рахунків у банках Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрон-Агро" (код ЄДРПОУ 43965497), що обслуговують такого платника та за рахунок готівки, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Дрон-Агро" кошти у розмірі податкового боргу по платежу пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, за невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в сумі 2143482,80 грн.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2025 повернено Товариству з обмеженою відповідальністю "Дрон - Агро" апеляційну скаргу на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.08.2025 у справі № 500/2778/25.
Отже, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.08.2025 у справі №500/2778/25 набрало законної сили.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.08.2025 у справі №500/2778/25 встановлено наступне: 
- згідно довідки про наявність податкового боргу за відповідачем рахується заборгованість перед бюджетами та державними цільовими фондами по платежу пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, за невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в сумі 2143482,80 грн (пеня);
- заборгованість по даному платежу виникла у зв`язку з несплатою узгодженого зобов`язання нарахованого згідно податкового повідомлення-рішення від 16.12.2024 №00174660705 на суму 2156982,80 грн (з урахуванням сплачених (погашених) сум), винесеного на підставі Акта перевірки від 26.11.2024 №2611/19-00-07-05/43965497, яким встановлено факт несвоєчасного надходження валютних коштів;
- зазначене податкове повідомлення-рішення відповідачем не було оскаржене ні в адміністративному, ні в судовому порядку, а тому грошові зобов`язання, вважаються узгодженими.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Матеріали справи містять видану 27.02.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро” (як продавцем) податкову накладну №1 на господарську операцію з продажу автомобіля Skoda Kodiaq Товариству з обмеженою відповідальністю “Техінагро” (як покупцю), загальною вартістю 600000 грн.
Вказана податкова накладна зареєстрована 12.03.2025. 
Cума податкової накладної та договору купівлі – продажу від 11.03.2025 відрізняються. 
18.03.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю “Техінагро” (як продавцем) видано отримувачу (покупцю) (неплатнику) податкову накладну №1 на господарську операцію з продажу автомобіля Skoda Kodiaq Техінагро”, загальною вартістю 630000 грн.
Вказана податкова накладна зареєстрована 26.03.2025.
Під час підготовчого провадження у даній справі Товариством з обмеженою відповідальністю "Дрон-Агро" долучено до матеріалів справи акт зарахування зустрічних однорідних (грошових) вимог від 27.02.2025, оформлений між Товариством з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро” (стороною 1) Товариством з обмеженою відповідальністю “Техінагро” (стороною 2), відповідно до змісту п. 1 якого сторона 1 має перед стороною 2 непогашене грошове зобов`язання у сумі 1800000 грн у т.ч. ПДВ, яке виникло на підставі договору від 01.08.2021 № 1/01/21.
Водночас, згідно з п. 2 акту зарахування зустрічних однорідних вимог сторона 2 має перед стороною 1 непогашене грошове зобов`язання у сумі 600000 грн за купівлю транспортного засобу відповідно до договору купівлі – продажу транспортного засобу від 27.02.2025 № 10.
Строк виконання зобов`язань, зазначених у п. 1 та п. 2 цього акту, настав (п. 3 акту зарахування зустрічних однорідних вимог).
У п. 4 акту зарахування зустрічних однорідних вимог сторони підтверджують реальність та обсяг взаємних заборгованостей, зазначених у п. 1 та п. 2 цього акту.
Керуючись ст. 601 Цивільного кодексу України, сторони дійшли згоди зарахувати зустрічні однорідні вимоги за зобов`язаннями, зазначеними у п. 1 та п. 2 цього акту, у сумі 600000 (шістсот тисяч ) грн і таким чином з моменту підписання цього акту вважатимуть:
- зобов`язання сторони 2 (п. 2) таким, що припинено у повному обсязі;
- зобов`язання сторони 1 (п. 1) таким, що припинено частково, залишкова заборгованість сторони 1 перед стороною 2, що визначена у п. 1, становить 1170000 грн.
Оформлення згаданого акту зарахування грошових вимог між ТОВ "Дрон -Агро" та ТОВ "Техінагро" співпадає із складенням акту опису майна ТОВ "Дрон -Агро" у податкову заставу (27.02.2025). Окрім того, одним із засновників обох товариств є ОСОБА_2 , який є одночасно директором цих суб`єктів господарювання.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд при ухвалені рішення, висновки суду.
Про природу фраудаторного правочину.
Велика Палата Верховного Суду у своїй практиці допускає кваліфікацію правочину як фраудаторного, зокрема, як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та зловживаючи правом (статті 3, 13 ЦК України) і така практика є усталеною.
Так, однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).
Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України.
У цьому Рішенні вказано: “Оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука “а також зловживання правом в інших формах”, що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку.
Здійснюючи право власності, зокрема шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними.
У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)”.
Приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили.
Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:
- особа (особи) “використала / використали право на зло”;
- наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки є певним станом, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів / умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах із цими особами, які “потерпають” від зловживання нею правом, або не перебувати);
- враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).
Правочин, що вчиняється з метою завдати шкоди кредитору і який досягає цієї мети, є фраудаторним.
Правочин не має вчинятись з метою заподіяти зло (тобто здійснити зловживання правом) і втілювати цей намір.
Такий правочин має кваліфікуватись судами як фраудаторний та, за наявності відповідної позовної вимоги, має бути визнаний недійсним.
Проте у силу гнучкості та різноманіття цивільних правовідносин вичерпний та закритий перелік обставин, за яких той чи інший правочин слід вважати фраудаторним, відсутній.
Поняття фраудаторності правочинів знайшло своє відображення в ряді постанов Великої Палати Верховного Суду.
Так, у постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 910/16579/20 (провадження № 12-60гс21) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.
У ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.
Договір, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатним, так і безоплатним. Він може бути як одностороннім, так і багатостороннім за складом учасників, які об`єднуються спільною метою щодо вчинення юридично значимих дій.
Застосування конструкції фраудаторності при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент (контрагенти), з яким (якими) боржник учиняє оспорюваний договір; ціна договору (ринкова / неринкова), наявність / відсутність оплати ціни договору контрагентом боржника; дотримання процедури (черговості) при виконанні зобов`язань, якщо така процедура визначена законом імперативно. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 02 червня 2021 року у справі № 904/7905/16 (пункт 155).
Судом у справі №921/424/25 встановлено наступне:
- Товариству з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро” було відомо про існування у нього, станом на січень – лютий 2025 року, податкового боргу. Тобто у нього були невиконані прострочені податкові зобов`язання перед ГУ ДПС у Тернопільській області, як кредитором. А майно перебувало у податковій заставі;
- при наявності зазначеної обставини, Товариством з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро” 11.03.2025 здійснено відчуження належного йому майна - транспортного засобу на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Техінагро”;
- вказана у податковій накладній №1 від 27.02.2025 вартість господарської операції з продажу відповідачем 1 транспортного засобу відповідачу 2 відрізняється від вартості, вказаної у договорі від 11.03.2025;
- ОСОБА_5 , яка від імені відповідача 1 уклала договір купівлі - продажу від 11.03.2025, станом на момент вчинення правочину, не перебувала з ним у трудових відносинах, не була особою, яка від його імені мала право вчиняти такий правочин. Окремого доручення на вчинення таких дій від імені відповідача 1 матеріали справи не містять;
- директор Товариства з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро” (відповідача 1) та директор Товариства з обмеженою відповідальністю “Техінагро” (відповідача 2) одна і та ж особа - ОСОБА_2 . Він також є одним із трьох засновників цих юридичних осіб. До 06.03.2025 у зазначених юридичних осіб була одна і та ж юридична адреса;
- іншим засновником вказаних юридичних осіб (відповідача 1 та відповідача 2) вказаний ОСОБА_3 , адреса проживання якого: АДРЕСА_3 ;
- надалі, 18.03.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю “Техінагро” здійснено відчуження вказаного транспортного засобу на користь ОСОБА_1 , адреса реєстрації якої як фізичної особи - підприємця: АДРЕСА_3 ;
- один із засновників Товариства з обмеженою відповідальністю “Техінагро” (відповідача 2/набувача майна за першим договором купівлі - продажу) ОСОБА_3 зареєстрований з Фізичною особою - підприємцем Пасєчник Мариною Миколаївною (відповідачем 3/набувачем майна за другим договором купівлі - продажу) за однією адресою та є родичами (мати та син), тобто пов`язаними особами;
- внаслідок укладення правочинів від 11.03.2025 та 18.03.2025 майно Товариства з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро” відчужене. Відчуживши майно, яке могло бути використане для погашення податкового боргу, відповідач 1 сприяв уникненню виконання своїх зобов`язань зі сплати податків та зборів. А також виведенню майна із податкової застави.
Отже, встановлені обставини вказують про наявність ознак фраудаторності оскаржуваних договорів купівлі-продажу транспортного засобу.
Щодо способу захисту права кредитора.
Відповідно до статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша, друга статті 5 ГПК України).
За частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і на захист яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є правомірним та ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18.
Застосований судом спосіб захисту має бути правомірним - таким, що відповідає правовій природі відносин, що виникли між сторонами спору, тобто відповідати праву; тоді як ефективність характеризує спосіб захисту відповідно до критерію його дієвості у відновленні порушеного права та інтересу.
За частиною другою статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Так, для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.
Розумність характерна як для оцінки / врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована.
Отже, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили.
У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або “вражати” договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.
Недійсність договору як приватноправова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати.
До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті “нівелювання” правового результату, породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу / набуття / зміни / встановлення / припинення прав взагалі).
У ЦК України закріплений підхід, при якому можливість оспорити правочин конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.
Оспорений правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України).
Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду.
Оспорення правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорення правочину, рецисорний позов).
Нікчемність правочину конструюється за допомогою “текстуальної” недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах “нікчемний”, “є недійсним”.
Відповідно до ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Таким чином, правом оспорювати правочин законодавець наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, які не є сторонами правочину, визначаючи статус цих осіб як "заінтересовані особи".
У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі №904/2979/20 зазначено, що вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч.3 ст.215 ЦК), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки, від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
Верховний Суд у постанові від 12.04.2023 у справі №161/12564/21 зазначив, що необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) "через можливість доступу до майна боржника", навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №523/17429/20, на яку послався Верховний Суд у постанові від 12.04.2023 у справі №161/12564/21).
У постанові від 18.05.2022 у справі №643/15604/17 Верховний Суд зазначив, що у спірних правовідносинах та за встановлених обставин справи ефективним способом захисту права/інтересу кредитора за вимогою про повернення сторін в первісний стан, тобто відновлення становища яке існувало до порушення (п.4 ч.2 ст.16 ЦК), є повернення відповідного майна боржнику і для такого повернення оспорювання наступних правочинів (реєстраційних дій) щодо цього майна не вимагається.
Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.02.2026 у справі №910/6654/24 зазначила:
"130. Тобто оспорення правочину має відбуватися за ініціативою кредитора як заінтересованої особи шляхом пред`явлення позовної вимоги про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, рецисорний позов).
…
133. Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення, зокрема, унеможливлюється звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна.
…
136. Отже, можна дійти висновку, що нормативна підстава для кваліфікації правочину як фраудаторного і визнання його недійсним за статтями 3, 13 ЦК України (всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом) є достатньою.
137. При цьому слід наголосити, що оспорити такий правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була його стороною. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою своїх прав.
138. Також необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорення фраудаторних правочинів.
139. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспоренні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) "через можливість доступу до майна боржника", навіть і того, що знаходиться в інших осіб.
140. Метою позаконкурсного оспорення є повернення майна боржнику задля звернення на нього стягнення, тобто щоб кредитор опинився в тому становищі, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину.
141. Належним способом є відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України), і для повернення майна боржнику оспорення наступних правочинів (реєстраційних дій) щодо цього майна не вимагається.
…
147. За висновками Великої Палати Верховного Суду, сформульованими у постанові від 01 березня 2023 року у справі № 522/22473/15-ц (пункт 154), якщо на виконання спірного правочину товариство сплатило кошти або передало інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспореного правочину недійсним не приводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема, на підставі частини першої статті 216, статті 387, частин першої, третьої статті 1212 ЦК України).
148. Проте Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у разі звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору його стороною з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу), реституція застосовується лише між сторонами такого правочину.
149. У разі звернення з таким позовом третьої особи (не сторони договору) з метою захисту прав та інтересів кредитора вимога про визнання недійсним фраудаторного правочину є належним та ефективним способом захисту, оскільки кредитор зазвичай зацікавлений у поверненні йому грошових коштів, а не майна, яке в подальшому слід буде відчужувати для отримання цих коштів.
…
159. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду вчергове резюмує, що право на звернення з позовом про визнання правочину боржника недійсним з підстав фраудаторності належить як виконавцю, так і особі, яка не була стороною цього правочину, проте є кредитором відповідача в іншому зобов`язанні та пред`явила майнову вимогу (зокрема, набула або може набути статусу стягувача у виконавчому провадженні).
160. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що стягувач самостійно як заінтересована особа, яка заперечує дійсність договору на підставах, встановлених законом, має право на звернення з позовом про визнання такого правочину недійсним, як передбачено частиною третьою статті 215 ЦК України".
З огляду на викладені у постанові від 04.02.2026 у справі №910/6654/24 висновки Велика Палата Верховного Суду не відступила від висновків, викладених у постановах від 05.01.2024 у справі №761/40240/21, від 23.10.2024 у справі №601/2035/23, від 09.04.2025 у справі №710/1431/23, від 19.03.2025 у справі №753/12145/22, від 16.10.2024 у справі №712/3471/22 щодо можливості оскарження фраудаторного правочину третьою особою (не стороною правочину) від власного імені, а також про те, що належному способу захисту прав чи інтересів відповідного кредитора відповідає вимога про визнання правочину недійсним (без її поєднання з вимогою про витребування майна, переданого на виконання такого правочину).
Подібні за змістом висновки щодо способу захисту порушених прав при визнанні недійсними фраудаторних правочинів наведено у постанові Верховного Суду від 07.05.2026 у справі №922/2427/25. 
Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.
Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до статей 73, 74, 81 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.
Судом кожній стороні судом була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.
Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.
Вказані норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України, згідно з положеннями якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст.161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Заявами по суті справи є, зокрема відзив на позовну заяву (відзив) (ч.2 ст.161 ГПК України).
Згідно з ч.3 ст.80 ГПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.
Згідно з ч.1 ст.165 ГПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.
Відповідно до ч.4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
Згідно з ст. 41, п. п. 4, 5 ч.2 ст. 42 ГПК України сторони зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідачі 2, 3, всупереч вимогам статей 13, 74 ГПК України, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористались, будучи обізнаними про перебування в провадженні Господарського суду Тернопільської області даної справи.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.13 ГПК України).
Відповідно до змісту п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням встановлених обставин справи, наведених правових норм, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом визнання недійсним договору купівлі - продажу №6141/2025/5199153 від 11.03.2025 транспортного засобу марки SKODA, модель KODIAQ, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (VIN): НОМЕР_2 , укладеного між відповідачем 1 та відповідачем 2, а також зобов`язання ФОП Пасєчник М.М. повернути відповідачу 1 вказаний автомобіль, як доведені позивачем та не спростовані належним чином відповідачем 1 у його заявах по суті справи.
Матеріали справи не містять доказів звернення нового власника майна - відповідача 3 (у якого відсутні боргові зобов`язання зі сплати податків) з позовом до суду до ГУ ДПС у Тернопільській області з вимогами про припинення податкової застави щодо конкретного майна на підставі ст. 391 ЦК України.
Наведене у відзиві клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 231 ГПК України в частині вимоги про визнання недійсним договору купівлі – продажу від 18.03.2025, суд відхиляє його з огляду на таке.
Позивачем в якості відповідача 3 визначено ОСОБА_1 як фізичну особу – підприємця, котра мала такий статус на час існування спірних правовідносин.
Тому суб`єктний склад сторін у справі відповідає ознакам спору, який належить до тих, що вирішуються господарськими судами. 
Хоча за одним із оспорюваних правочинів, а саме договором купівлі - продажу №6141/2025/5215418 від 18.03.2025 набувачем транспортного засобу вказана ОСОБА_1 без визначення її статусу як фізичної особи – підприємця, це не вказує на безумовну юрисдикцію спору про його дійсність загальним судам.
Оскільки, відповідно до п.6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 транспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.
Наведене вказує, що бланк такого договору не передбачає зазначення при купівлі – продажу транспортного засобу покупця в якості фізичної особи – підприємця навіть якщо він таким є. 
Велика Палата Верховного Суду вказувала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 09.02.2021 у справі № 381/622/17, від 02 .02.2021 у справі № 925/642/19).
Застосований спосіб захисту права чи інтересу повинен бути ефективним - таким, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект, повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 757/23249/17).
Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має також бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 (пункт 5.6).
Отже, звернення до суду з позовною вимогою, задоволення якої не здатне поновити права позивача, не буде практичним та ефективним, а суди, розглядаючи таку вимогу, фактично здійснюватимуть "розгляд заради розгляду".
Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 20.07.2022 у справі № 806/5244/15).
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom) Європейський суд з прав людини виснував, що зазначена норма Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення саме порушеного права особи, яка звернулася за судовим захистом.
З урахування змісту висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 04.02.2026 у справі №910/6654/24 та Верховного Суду у постанові від 07.05.2026 у справі №922/2427/25 ефективний спосіб захисту у даній справі полягає у визнанні недійсним договору купівлі – продажу від 11.03.2025, який укладено між двома юридичними особами та поверненні відповідачу №1 незаконно відчуженого майна останнім його набувачем, не залежно від кількості укладених в подальшому угод.
З огляду на усе викладене, а також принцип процесуальної економії, вимоги до відповідача №3 про відновлення становища, яке існувало до укладення фраудаторного правочину повинні розглядатись в межах справи про визнання такого договору недійсним, а не в окремому провадженні судом іншої юрисдикції.
Як вже зазначалось, у межах справи №921/424/25 ухвалою суду від 05.08.2025 судом були вжиті заходи по забезпеченню позову, шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки SKODA, модель KODIAQ, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова: НОМЕР_2 , що є предметом правочинів, дійсність яких оспорюється, та заборонено його відчуження і перереєстрацію на інших осіб до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.
Відповідно ч.7 ст.145 ГПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження - вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (ч.8 ст.145 ГПК України).

Розподіл судових витрат.
В порядку ст. 129 ГПК України судовий збір в сумі 3028 грн покладається на позивача, а судовий збір в сумі 12478 на відповідачів.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 12-13, 20, 73-80, 86, 91, 123, 129, 233, 236-240 ГПК України,
ВИРІШИВ:
Позов задоволити частково.
1. Визнати недійсним договір №6141/2025/5199153 від 11.03.2025 купівлі-продажу транспортного засобу марки SKODA, модель KODIAQ, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (VIN): НОМЕР_2 , укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро” (ідентифікаційний код 43965497) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Техінагро” (ідентифікаційний код 41974583).
2. Зобов`язати Фізичну особу - підприємця Пасєчник Марину Миколаївну ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю “Дрон-Агро” (46008, м. Тернопіль, вул. Андрея Шептицького, 2, ідентифікаційний код 43965497) транспортний засіб марки SKODA, модель KODIAQ, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (VIN): НОМЕР_2 .
Видати наказ.
3. В задоволенні решти позову відмовити.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрон-Агро" (46008, м. Тернопіль, вул. Андрея Шептицького, 2, ідентифікаційний код 43965497) на користь Головного управління ДПС у Тернопільській області (46003, м. Тернопіль, вул. Білецька, 1, ідентифікаційний код 44143637) 4159 (чотири тисячі сто п`ятдесят дев`ять) грн 34 (тридцять чотири) коп. судового збору.
Видати наказ.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Техінагро” (47751, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, с. Підгородне (п), вул. Чубинського, 43, ідентифікаційний код 41974583) на користь Головного управління ДПС у Тернопільській області (46003, м. Тернопіль, вул. Білецька, 1, ідентифікаційний код 44143637) 4159 (чотири тисячі сто п`ятдесят дев`ять) грн 33 (тридцять три) коп. судового збору.
Видати наказ.
6. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Пасєчник Марини Миколаївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) на користь Головного управління ДПС у Тернопільській області (46003, м. Тернопіль, вул. Білецька, 1, ідентифікаційний код 44143637) 4159 (чотири тисячі сто п`ятдесят дев`ять) грн 33 (тридцять три) коп. судового збору.
Видати наказ.
Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку та строки встановлені ст. ст. 256,257 ГПК України.
Повне рішення складено 22 липня 2026 року.

Суддя І.П. Шумський