Справа №:755/15350/25
Провадження №: 2/755/2725/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2026 р.  Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді -     Хромової О.О.
при секретарі -     Бовкун М.В.

за участі:
позивача -       ОСОБА_1 
представника позивача -    адвоката Шпіцер В.Б.
відповідача в режимі відеоконференції -   ОСОБА_2 
представника відповідача -    адвоката Хайнацької О.Ф.
представника третьої особи -    Дяченко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення способів участі баби у вихованні дитини, встановлення графіку спілкування з дитиною,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, у якому просила визначити час спілкування та способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:
1)встановити час для періодичного спілкування: 
-засобами аудіо та відеозв`язку у будь-який зручний для них обох час без обмеження по часу, не порушуючи при цьому звичайного розпорядку дня дитини, включаючи навчання, відвідування гуртків чи індивідуальних занять, медичних процедур тощо;
-особисто - чотири рази на місяць у п`ятницю або суботу протягом не менше ніж однієї години поспіль в період часу з 15 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв., в тому числі з можливістю один раз на місяць відвідувати разом заходи та/або заклади дозвілля (кіно, розважальні та торгові центри, ігрові майданчики тощо) протягом не менше ніж двох з половиною годин.
За бажанням ОСОБА_1 таке спілкування повинно відбуватися без присутності матері, ОСОБА_2 , та/або батька, ОСОБА_4 .
2)встановити час для спільного щорічного відпочинку ОСОБА_1 з онуком, ОСОБА_3 , без присутності батька та/або матері (за бажанням ОСОБА_1 ) протягом десяти календарних днів поспіль влітку та шести календарних днів взимку кожного року. Часові проміжки літнього та зимового відпочинку щороку визначаються за згодою бабусі та обох батьків. У випадку недосягнення згоди щодо цього, часом літнього спільного відпочинку є період з 10 серпня по 20 серпня кожного року, часом зимового спільного відпочинку є період зимових канікул дитини або три окремі періоди по два вихідних дні (субота та неділя) протягом грудня-лютого.
3)Встановити ОСОБА_1 можливість щороку бути особисто присутньою як гість на Дні народженні онука ОСОБА_5 , привітати його та спілкуватися з ним не менше, ніж протягом однієї години.
На обгрунтування позовних вимог зазначила, що позивач є матір`ю ОСОБА_4 . Її син та відповідач спільно проживали однією сім`єю у період з 2015 року по 2022 рік, мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач є бабою дитини. Дитина зареєстрована за місцем реєстрації батька, водночас, фактично проживає окремо. Батьки дитини вже тривалий час проживають окремо. Раніше позивач брала участь у житті дитини та її матеріальному забезпеченні. Станом на дату звернення до суду відповідач з дитиною проживають в Австрії, тому позивач позбавлена можливості спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні. Переїз дитини відповідач з батьком не погоджувала. Відповідач уникає контактів з батьком дитини та позивачем, на територію України приїжджати не збирається. Також відповідач звернулася до суду щодо стягнення аліментів з батька дитини, неодноразово погрожувала батькові та позивачу позбавити їх можливості спілкуватися з дитиною.
З посиланням на положення статей 257, 263 СК України просила встановити способи участі баби у спілкування та вихованні онука. Обрані позивачем способи участі у вихованні онука забезпечать дотримання її права на участь у вихованні дитини, а також повністю відповідатимуть інтересам дитини, забезпечать її повноцінний розвиток через спілкування з бабою, з якою існує тісний психоемоційний зв`язок. Також обрані позивачем способи жодним чином не порушуватимуть прав матері на участь у вихованні дитини.
З огляду на викладене позовні вимоги просила задовольнити.
В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Яровенко Н.О.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 серпня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 08 жовтня 2025 року на 10 год. 00 хв., учасникам справи роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено процесуальні строки.
08 жовтня 2025 року протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва, занесеною до протоколу судового засідання у підготовчому засіданні, призначеному на 10 год. 00 хв., оголошено перерву до 10 листопада 2025 року до 10 год. 15 хв.
22 вересня 2025 року (вхід. від 23 вересня 2025 року, № 36042) до суду від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Хайнацької О.Ф., надійшов відзив на позовну заяву.
З 2013 року ОСОБА_2 та батько дитини, ОСОБА_4 , до 2022 року перебували в цивільному шлюбі без реєстрації. Від шлюбу народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З часу вторгнення військ Російської Федерації на територію України відповідач виїхала разом із сином до Австрії, що було спільним та погодженим рішенням з батьком дитини. Також батько надав відповідну згоду на переміщення дитини за кордон, посвідчену нотаріально. У 2024 році батько дитини повторно надав нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон. З того часу син постійно проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Твердження позивача про наявність перешкод у спілкуванні бабусі та батька з дитиною не відповідає дійсності. Спілкування відбувається в електронному вигляді, відповідач постійно надсилає фото сина батьку і бабі. Також було погоджено з позивачем та батьком дитини, що ОСОБА_6 відвідає їх в Україні влітку 2025 року, але поїздку було скасовано через посилення обстрілів міста Києва, про це було повідомлено позивача. Також відповідач була змушена звернутись до суду із заявою про стягнення аліментів на дитину, оскільки батько дитини припинив брати участь в утриманні сина, сплачував грошові кошти в розмірі 130 Євро лише в період з травня 2024 року по квітень 2025 року, потім по невідомим причинам припинив надавати матеріальну допомогу. У період спільного проживання батько витрат на утримання дитини не здійснював, оскільки ніде не працював. Також батько дитини почав агресивне та принизливе спілкування з відповідачем в телефонних розмовах та через смс повідомлення, звинувачував її у викраденні дитини, повідомив про наявність сумніві в щодо батьківства, позивач про вказані обставини обізнана. На даний час судовий наказ про стягнення аліментів батьком дитини фактично не виконується. Позивач, яка баба дитини, жодним чином не бере участі у фінансовій допомозі з утримання онука.
У телефонній розмові 28 травня 2025 року відповідач запропонувала позивачу приїхати до Відня та відвідати онука, однак, візит не відбувся.
Відповідач ніяким чином не заважає участі у спілкуванні, вихованні чи утриманні свого сина ні батьком, ні бабою, позивачем відповідних доказів не надано.
З огляду на викладене просила закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору.
28 жовтня 2025 року (вхід. № 65226) представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лопатюк Ю.Л., подала до суду відповідь на відзив.
Позивач не заперечує, що батько дитини надавав згоду на поїздку дитини за кордон, однак після того ні позивач ні батько не мали особистих контактів з дитиною. Тобто, батько надавав згоду тільки на тимчасовий виїзд дитини та розраховував на його повернення, хоча б у період канікул.
Питання сплати аліментів батьком не входить до предмету доказуванню у справі. Однак, саме фінансове питання впливає на настрій відповідача та можливість спілкування з дитиною. Відносини між відповідачем та батьком дитини жодним чином не впливають на відносини між позивачем та онуком та на обсяг їх прав. У даному випадку матір дитини порушує право дитини на нормальний духовний розвиток та розвиток його особистості та, водночас, порушує права бабусі, а саме право на особисте спілкування. Відповідач хоч і вивезла дитину у безпечне місце, однак, має забезпечити можливість дитини на особисте спілкування з батьком та бабусею, яка не може бути впевненою, що відповідач дозволить провести час з дитиною в Австрії. Поряд з цим, визначений у заявах батька час перебування дитини за кордоном завершився і дитина мала би бути повернута в Україну. Попри військовий стан в Україні, тут проживають мільйони людей, створені укриття та вживаються заходи для безпечного перебування. Проживання в Австрії не є беззаперечним доказом безпечності, адже і там трапляються злочини. Крім того, дитині необхідно відвідувати лікаря.
Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.
10 листопада 2025 року у підготовчому засіданні представника позивача - адвоката Лопатюк Ю.Л., заявила клопотання про витребування доказів, а саме просила витребувати у Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації висновок щодо доцільності визначення способу участі бабусі ОСОБА_1 у вихованні її онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Лопатюк Ю.Л., про витребування доказів, витребувано від Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації висновок щодо доцільності визначення способу участі бабусі ОСОБА_1 у вихованні її онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У підготовчому засіданні оголошено перерву до 22 грудня 2025 року до 11 год. 00 хв.
20 листопада 2025 року (вхід. від 21 листопада 2025 року № 70886) до суду від Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації надійшла заява про долучення письмового висновку органу опіки та піклування.
Відповідно до розпорядження керівника апарату Дніпровського районного суду міста Києва Коровича О.С. від 29 січня 2026 року № 238 щодо проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 лютого 2026 року, справу передано на розгляд судді Хромовій О.О.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 лютого 2026 року справу прийнято до провадження судді Хромової О.О., розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у даній справі на 24 березня 2026 року на 14-00 год.
24 березня 2026 року підготовче засідання, призначене на 14 год. 00 хв., знято з розгляду, у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги. Наступне підготовче засідання призначено на 07 травня 2026 року на 12 год. 30 хв.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 травня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 30 червня 2026 року на
14 год.30 хв., зобов`язано відповідача ОСОБА_2 забезпечити явку дитини у судове засідання для проведення опитування, у зв`язку із чим визнано обов`язковою явку представника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання.
30 червня 2026 року у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Шпіцер В.Б., позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позові та відповіді на відзив.
Відповідач ОСОБА_2 в режимі відеоконференції та її представник - адвокат Хайнацька О.Ф., у судовому засіданні просили у задоволенні позовних вимог відмовити, надали пояснення аналогічні викладеним у відзиву на позовну заяву.
Також 30 червня 2026 року у судовому засіданні проведено опитування малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З огляду на перебування дитини за кордоном, опитування проведено в режимі відеоконференції, у залі судового засідання забезпечено присутність представника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві адміністрації - Дяченко С.О., яка підтвердила, що під час опитування права дитини порушення не було. Зауважень до процедури опитування дитини не висловила.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, думку дитини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до таких висновків.
До матеріалів справи долучено копію паспорта громадянина України у формі ID-картки
№ НОМЕР_1 , виданого 28 жовтня 2020 року, орган видачі - 8027, що належить ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 28 вересня 2024 року № 2024/011757254 встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
З паперового відображення актового запису про народження, сформованого за допомогою порталу послуг «Дія», встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві 02 грудня 1993 року складено актовий запис № 1545. Батьками зазначені ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також до матеріалів справи долучено копію паспорта громадянина України у формі ID-картки
№ НОМЕР_2 , виданого 19 грудня 2018 року, орган видачі - 8027, що належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 29 липня 2025 року № 2025/010413995, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: 
АДРЕСА_2 .
З паперової копії електронного відображення свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_3 , про що Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 06 травня 2016 року складено відповідний актовий запис № 1412. Батьками зазначені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Згідно з витягом з реєстру територіальної громади від 29 липня 2025 року № 2025/010413942, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: 
АДРЕСА_2 . 
Судом встановлено, що 02 вересня 2023 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 надали згоду на тимчасову поїздку до Угорської Республіки та Австрії у період з 02 вересня 2023 року по 02 вересня
2024 року малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі ОСОБА_2 ,
 ІНФОРМАЦІЯ_8 . Справжність підписів на заяві посвідчено Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко Т.С., зареєстровано в реєстрі за № 3370, 3371.
Також у своїй заяві від 12 квітня 2024 року ОСОБА_4 , справжність підпису на якій засвідчено нотаріусом, надав згоду на тимчасову поїздку до Республіки Польща, Угорської Республіки, Австрії та будь-яких інших країн Європейського Союзу та країн-учасниць Шенгенської угоди в період з 01 травня 2024 року по 01 травня 2025 року його малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
26 червня 2025 року Дніпровським районним судом міста Києва видано судовий наказ
№ 755/11666/25 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 червня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Також до матеріалів справи долучено паперову копію особистого листування сторін, дитини з батьком з мобільних застосунків для обміну повідомленнями.
Згідно із частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Частиною третьою статті 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 вказаної Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Сімейний Кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (стаття 1 СК України).
Частиною другою статті 2 СК України визначено, що цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком.
Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України).
Главою 21 СК України визначено особисті немайнові права та обов`язки інших членів сім`ї та родичів.
Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.
Частиною першою статті 263 СК України встановлено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті
159 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України).
Конструкція статті 159 СК України свідчить про те, що законодавець розмежовує вимоги про встановлення способу участі у вихованні дитини та про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.
Повага до приватного і сімейного життя є важливими правами, захист яких гарантується Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. У прецедентній практиці Європейського суду з прав людини поняття «сімейне життя» у розумінні статті 8 Конвенції отримало достатньо широке тлумачення, не обмежується лише шлюбними відносинами, а може охоплювати й інші фактичні «сімейні зв`язки», зокрема, відносини між дитиною та близькими родичами (наприклад, бабою та дідом), оскільки останні можуть відігравати суттєву роль у сімейному житті.
Під правом на повагу до сімейного життя баби та діда по відношенню до своїх онуків в першу чергу розуміється право на підтримання нормальних стосунків між бабою або дідом та онуками шляхом контактів з ним. Такі контакти зазвичай відбуваються за згодою особи, яка несе батьківську відповідальність, а це означає, що доступ бабусі, дідуся до онука, як правило, здійснюється на розсуд батьків дитини/
У постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 295/13297/18 вказано, що законодавцем визначено механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється у: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина, не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби, діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення (частини друга, третя статті 257 СК України).
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося ЄСПЛ, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
Положення статті 8 Конвенції поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від
05 березня 2019 року, § 82).
Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» («Shvets v. Ukraine», заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15 (провадження № 61-14491сво20).
Суд зазначає, що дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
Тлумачення наведених норм матеріального права у системному поєднанні з прецедентними рішеннями ЄСПЛ дає апеляційному суду підстави вважати, що баба має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків чи опікун, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати їй спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
При цьому наявність конфлікту та неприязні відносин між відповідачем та позивачем не є підставою для обмеження прав останньої на спілкування з онуком.
Доводи відповідача про те, що позивачка не довела створення їй перешкод у спілкуванні з онуком, не можуть бути підставою для відмови суду у захисті й реалізації прав, передбачених частиною другою статті 159, частиною першою статті 263 СК України, визначенні способів участі баби у вихованні дитини, місця і часу їх спілкування.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 742/1716/23, від 08 квітня 2026 року у справі
№ 460/1844/24.
Сам факт подання позову та наявність заперечень проти нього, які висловлені і в суді першої інстанції відповідачами є прямим і безпосереднім свідченням факту наявності спору, щодо порядку участі діда у вихованні онуків.
Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 27 серпня 2024 року у справі 757/26787/22.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 березня 2024 року у справі № 742/1716/23 відступив від висновку щодо застосування положень статей 159, 257, 263 СК України у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі
№ 175/5360/13-ц (провадження № 61-37709св18), про те, що обов`язковою передумовою (підставою) задоволення позову діда та/або баби про встановлення способу та порядку участі у вихованні онуків є наявність перешкод у спілкуванні з онуком, які чинять інші особи, з якими постійно проживає дитина.
Отже, відмова у задоволенні позовної вимоги про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею (у випадку не встановлення таких перешкод) не є підставою для відмови судом у визначенні способів і порядку участі баби та діда у вихованні дитини. Інше призвело б до формальних перешкод у реалізації бабою прав, передбачених частиною другою статті 159, частиною першою статті
263 Сімейного кодексу України, а також може призвести до порушення гарантій, передбачених статтею
8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2023 року у справі № 208/4682/20 вказано, що "визначаючи способи участі баби та діда у спілкуванні та вихованні онука, потрібно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення рішення, зокрема, суд передусім повинен враховувати інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, а також вік, стан здоров`я, психоемоційний стан дитини".
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частини п`ята та шоста статті 19 СК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від
11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19 зазначено, що передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступі до правосуддя і означав би порушення приписів статті 6 Конвенції. Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування під час розгляду справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку з перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо.
У висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації щодо участі баби у вихованні малолітньої дитини (протокол засідання комісії від
12 листопада 2025 року № 21) від 18 листопада 2025 року № 103-11299 зазначено, що комісією встановлено, що мати ОСОБА_2 разом з малолітнім сином ОСОБА_11 з початком вторгнення російської федерації на територію України виїхали до Австрії, де перебувають по теперішній час. Виїзд за кордон було погоджено з батьком ОСОБА_4 . На засіданні комісії бабуся ОСОБА_1 повідомила, що з липня 2025 року вона позбавлена свого законного права на участь у вихованні онука, не має можливості в повній мірі бачитися та спілкуватися з дитиною, так як мати не привозить дитину в Україну. ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду. Мати дитини про засідання комісії була попереджена належним чином, на засідання не з`явилася, телефоном повідомила, що баба перешкод у спілкування з дитиною не має, спілкується з онуком телефоном. Привозити дитину на побачення з бабою в Україну під час воєнного стану небезпечно.
Приймаючи до уваги зазначене вище, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування не може з`ясувати думку дитини, об`єктивно дослідити питання участі баби ОСОБА_1 у вихованні її онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки повернення дитини в Україну під час воєнного стану може нести загрозу її життю та здоров`ю. Розгляд зазначеного питання можливий після повернення дитини в Україну, або після припинення дії воєнного стану в Україні.
Отже, письмовий висновок органу опіки та піклування у цій справі не наданий у зв`язку із виключними обставинами, а саме у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни. При цьому відсутність висновку органу опіки і піклування за встановлених у цій справі обставин, не перешкоджає визначенню способу участі баби у вихованні, спілкуванні та побаченні з онуком, оскільки суд надає правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності.
Суд також враховує, що між інтересами дитини та інтересами батьків ( у даному випадку його баби) повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Така позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15 квітня 2021 року у справі
№ 243/13192/19-ц (провадження № 61-2237св21), у постанові від 18 лютого 2021 року у справі
№ 645/920/19.
У справах зі спорів щодо участі батьків чи баби та діда у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди, про що зазначив Верховний Суд постанові від 19 лютого 2025 року у справі № 296/6695/23.
Одними з основних прав дитини є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Під час вирішення питання про участь батьків у житті та вихованні дітей, зважаючи на вікову категорію дитини, необхідно проводити бесіду з останньою, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та з`ясування думки щодо бажання дитини.
Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 роз`яснив, що система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини. Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється такими правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року). Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана під час вирішення між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
Проте, думка дитини не повинна бути абсолютною для суду, якщо така не відповідатиме та не сприятиме захисту прав та інтересів дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»). Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції. Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.
Отже, думка дитини є істотною обставиною, однак не є виключною.
Малолітній ОСОБА_7 під час опитування повідомив, що зараз йому 10 років, ходив до 4 класу, живе з мамою, татом та бабусею ОСОБА_12 . Десь з 2022 року проживають у Австрії, у Відні останні п`ять років. Захоплюється футболом, має улюбленого футболіста. Також ходить на баскетбол. Бабусі ОСОБА_1 раніше дзвонив телефоном, але не знає про що йому з нею говорити. В гості вона раніше не приїжджала. Бабуся може дзвонити поговорити коли триває навчання в школі, тому йому не зручно.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не надала доказів на підтвердження того, що встановлення графіку спілкування баби із дитиною буде суперечити інтересам дитини, негативно впливатиме на її розвиток та виховання.
Посилання позивача на те, що спілкування дитини з бабою саме за визначеним позивачем графіком буде відповідати його найкращим інтересам є недоведеним припущенням. Водночас, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивачка має негативний вплив на онука.
Таким чином, позивач має право на спілкування зі своїм онуком та має право приймати участь у його вихованні, не дивлячись на заперечення відповідача з цього приводу. Наявність конфліктів між батьками дитини в цьому випадку не має вирішального значення, оскільки не може слугувати підставою для обмеження гарантованого права баби на участь у житті дитини та її вихованні.
Слід також врахувати, що після початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України та запровадження воєнного стану відповідач з дитиною перебувають на безпечній території, а саме проживають у Австрії. Цей факт сторони не заперечували, позивач обізнана з такою обставиною.
Разом з тим, тимчасове проживання дитини за кордоном, з огляду на військовий стан в України, не позбавляє можливості вирішити питання про встановлення порядку спілкування баби з дитиною в тому числі й в період перебування дитини в Україні. Тому, встановлення способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною має відбуватися з урахуванням факту тимчасового перебування дитини за кордоном.
З метою сприяння дотримання прав та інтересів батьків, баби та дитини, з урахуванням перебування дитини на час вирішення справи за межами України, порядок спілкування позивача з онуком слід визначити шляхом установлення графіку їх особистих зустрічей, у той період, коли дитина буде перебувати на території України, та шляхом встановлення телефонного зв`язку, в тому числі у період відсутності дитини на території України.
Так позивачем заявлено вимогу про встановлення графіку особистих зустрічей з онуком чотири рази на місяць у п`ятницю або суботу протягом не менше ніж однієї години поспіль в період часу з 15 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв., в тому числі з можливістю один раз на місяць відвідувати разом заходи та/або заклади дозвілля (кіно, розважальні та торгові центри, ігрові майданчики тощо) протягом не менше ніж двох з половиною годин.
Суд враховує, що матеріали справи не містять достовірних відомостей про графік навчання дитини, відвідування ним додаткових занять, гуртків тощо.
Водночас, позивачем не доведено наявність можливості проведення особистих зустрічей дитини в п`ятницю у визначений період без втручання у звичний графік онука. Також, з огляду на вік дитини, необхідність дотримання режиму дня та сну, необхідні витрати часу на транспорт, максимальну тривалість особистих зустрічей слід обмежити 20 год. 00 хв. 
Суд враховує, що вимога ОСОБА_1 щодо тривалості особистої зустрічі з онуком є неконкретизованою, однак, не менше однієї години поспіль. Будь-яких пояснень щодо бажаної тривалості зустрічей позивачем також не надано, у зв`язку із чим суд вважає за можливе визначити тривалість особистих зустрічей баби з онуком у дві години поспіль.
Також таке спілкування має відбуватися за місцем проживання дитини або баби у присутності матері дитини або без її присутності за наявності згоди матері.
Також слід врахувати, що відвідування заходів та/або закладів дозвілля (кіно, розважальні та торгові центри, ігрові майданчики тощо), без згоди батьків, з урахуванням воєнного стану в Україні, не буде відповідати, якнайкращим інтересам дітей, так і позбавить батьків можливості виконувати свій основний обов`язок щодо забезпечення дітям безпечного життя.
При цьому суд зазначає, що за згодою батьків та за бажанням дитини таке спілкування можливе в громадських місцях та розважальних центрах під час встановленого графіку особистих зустрічей, однак, виключно за умови погодження з батьками, які несуть основну відповідальність за безпеку життя своїх дітей.
Таким чином, з урахуванням інтересів дитини слід встановити графік особистих зустрічей позивача з онуком у період перебування дитини на території України два рази на місяць в суботу або неділю протягом не менше ніж дві години поспіль в період часу з 15 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. за місцем проживання дитини або місцем проживання баби у присутності матері дитини або без неї за вибором матері, з правом відвідування заходів та/або закладів дозвілля (кіно, розважальні та торгові центри, ігрові майданчики тощо), за умови надання згоди батьками на відвідування громадських місць.
Щодо вимоги позивача про встановлення часу для спілкування баби та онука засобами аудіо та відеозв`язку у будь-який зручний для них обох час без обмеження по часу, не порушуючи при цьому звичайного розпорядку дня дитини, включаючи навчання, відвідування гуртків чи індивідуальних занять, медичних процедур тощо суд зазначає таке.
Батьки мають право та зобов`язані, з урахуванням збереження здоров`я дітей контролювати кількість часу, який діти проводять за «гаджетами» в тому числі і мобільними телефонами.
Також, суд не може примусити дітей спілкуватись по телефону будь з ким, таке спілкування можливе виключно за бажанням дітей.
Тому, у разі наявності бажання дитини спілкуватись з бабою по телефону, таке спілкування має відбуватися у вільний від інших занять час та з розумним інтервалом такого спілкування, який має бути контрольований батьками.
З огляду на фактичне спілкування баби з онуком в телефонному режимі, відсутність заперечень відповідача щодо такого способу спілкування, а також враховуючи відсутність інформації про графік навчання та занять дитини, її режим дня, тощо, графік спілкування баби ОСОБА_1 з онуком слід встановити засобами електронного зв`язку: telegram, viber, whatsapp, в зручний для дитини і баби час у будні дні у проміжку часу з 18 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. (за Київським часом (Україна)) та у вихідні дні в проміжку часу з 12 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. (за Київським часом (Україна)), в тому числі у період перебування дитини за кордоном.
Також суд вважає за можливе встановити можливість особистої присутності баби ОСОБА_1 на святкуванні дня народження онука ОСОБА_7 з правом особистого спілкування протягом однієї години за місцем проживання дитини або місцем проведення святкування.
Суд звертає увагу позивача, що організаційне забезпечення особистої присутності під час зустрічі з онуком у день святкування його дня народження покладається на позивача.
Водночас, враховуючи характер відносин, що наразі склались між позивачем та онуком, його вік, безпекову ситуацію на території України та відсутність наміру позивача відвідувати онука за місцем його фактичного проживання, є передчасним встановлення способу спілкування ОСОБА_1 з онуком у вигляді спільного щорічного відпочинку без присутності батька та/або матері (за бажанням ОСОБА_1 ) протягом десяти календарних днів поспіль влітку та шести календарних днів взимку кожного року.
Слід окремо наголосити, що таке спілкування ОСОБА_1 з онуком має відбуватися з недопущенням випадків негативної критики особи будь-кого з батьків, їх поведінки чи особистих відносин між батьками дитини.
Також суд наголошує на тому, що визначення судом способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні з онуком та участі у його вихованні, за умови налагодження позитивного спілкування між нею та онуком, не позбавляє позивача права спілкування із онуком в інший час за наявності згоди відповідача та наявності бажання на це самої дитини.
Поряд з цим, позивач також не позбавлена права ініціювати інший спосіб або зміну графіку спілкування із онуком з урахуванням віку, його потреб та інтересів, в тому числі здійснювати спільний відпочинок з дитиною під час літніх чи зимових канікул.
З урахуванням встановлених обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення способів участі баби у вихованні дитини, встановлення графіку спілкування з дитиною підлягають частковому задоволенню.
Пунктом 6 частини першої статті 286 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина друга статті 286 ЦПК України).
Вимоги про стягнення судових витрат з відповідачів позивачем не заявлено.
Керуючись статтями 2, 7, 19, 151, 159, 171, 257, 263 Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, статтями
12, 13, 76-81, 89, 95, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення способів участі баби у вихованні дитини, встановлення графіку спілкування з дитиною, - задовольнити частково.
Визначити способи участі баби ОСОБА_1 у вихованні онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за таким графіком:
-у період перебування дитини на території України два рази на місяць в суботу або неділю протягом не менше ніж дві години поспіль в період часу з 15 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. за місцем проживання дитини або місцем проживання баби у присутності матері дитини або без неї за вибором матері, з правом відвідування заходів та/або закладів дозвілля (кіно, розважальні та торгові центри, ігрові майданчики тощо), за умови надання згоди обома батьками;
-засобами електронного зв`язку: telegram, viber, whatsapp, в зручний для дитини і баби час у будні дні у проміжку часу з 18 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. (за Київським часом (Україна)) та у вихідні дні в проміжку часу з 12 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. (за Київським часом (Україна)), в тому числі у період перебування дитини за кордоном.
-шляхом особистої присутності баби на святкуванні дня народження онука з правом особистого спілкування протягом однієї години поспіль за місцем проживання дитини або місцем проведення святкування.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .
Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 37397237, адреса місцезнаходження: шосе Харківське, 4-А, м. Київ, 02160.
Повне рішення виготовлено 10 липня 2026 року.

Суддя          О.О. Хромова