ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 682/1782/24
Провадження № 22-ц/820/1338/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Плінська І.П.,
з участю апелянтки, представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації права власності, поділ будинковолодіння, визнання права власності на частини земельних ділянок з припиненням права власності на них, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Матвєєвої Н.В. від 10 березня 2026 року.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідачки, вказував, що 25 березня 1982 року він за договором купівлі-продажу придбав 6/20 частин будинку з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці загальною площею 1000 кв.м. На момент придбання ним 6/20 частин будинковолодіння складалося з одноповерхового дерев`яного будинку загальною площею 63,1 кв.м та надвірних будівель, зазначених на плані під літерами «Б, В, Г, Д». До придбання ним 6/20 частин будинковолодіння було визначено порядок користування житловим будинком та надвірними будівлями, тому на підставі укладеного договору купівлі-продажу йому в користування перейшли: кімната площею 10,6 кв.м, кімната площею 10,9 кв.м, кухня площею 10,3 кв.м, коридор площею 7,4 кв.м, а також сарай, позначений на плані літерою «Г» та вбиральня «Д». На момент придбання ним 6/20 часток житлового будинку з надвірними будівлями, у іншого співласника ОСОБА_3 із часткою 14/20 частин даного будинковолодіння в користуванні залишилися відповідно до плану забудови земельної ділянки та поверхового плану будинку кухня площею 10 кв.м, кімнати площею 10,5, 26,7, 16,0, 9,9 кв.м, коридор площею – 9,6 кв.м та надвірні будівлі, позначені на плані літерами «Б, В».
Рішенням виконавчого комітету Славутської міської Ради народних депутатів № 103 від 26.04.1984 року на підставі заяви позивача йому було надано дозвіл на присадибній ділянці перебудувати старий хлів на новий з гаражем та з літньою кухнею загальними розмірами 5х10 м. 
Рішенням виконавчого комітету Славутської міської Ради народних депутатів № 140 від 18.05.1989 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на будівництво на присадибній ділянці прибудови розміром 3,00 м х 9,0 м та перебудови прибудови розміром 3,73 м х 2,24 м на нову прибудову розміром 3,0 м х 4,0 м. 
Інші співвласники будинковолодіння також здійснювали реконструкцію своєї будинковолодіння, в тому числі шляхом добудови, будівництва додаткових надвірних будівель. 
До 8 травня 2024 року позивач був переконаний, що реконструкцію будинковолодіння у своїй частині власники ОСОБА_3 , а потім ОСОБА_4 здійснювали на земельній ділянці, яка перебувала в їх користуванні, і в порядку, визначеному чинним законодавством. 
Без розподілу будинку на два окремі об`єкти нерухомого майна, відповідно до часток кожного із співвласників та визначеного порядку користування будинковолодіння за заявами співвласників було вирішено питання щодо земельної ділянки. Рішенням виконавчого комітету Славутської міської ради народних депутатів № 147 від 17.04.1997 року у приватну власність для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства ОСОБА_5 передано 1413 кв.м, а ОСОБА_1 - 605 кв.м. ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку оформила у 1998 році. 
Рішенням Славутської міської ради від 28.11.2001 року №5 було затверджено матеріали інвентаризації земель приватного сектора і прийнято рішення про видачу ОСОБА_1 державного акту на право приватної власності на землю для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства розміром 844,28 кв.м. Під час оформлення технічного звіту з інвентаризації земель по виготовленню державного акта про право приватної власності на землю, мати відповідачки ОСОБА_4 погодила зовнішні межі земельної ділянки, право приватної власності на яку він оформляв. Державний акт про право приватної власності на землю позивач отримав 05.12.2001 року. 
На підставі замовленої позивачем у грудні 2023 року технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) належній йому земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 6810600000:02:007:0285. 
Позивач замовив повторну інвентаризацію будинковолодіння для вирішення питання про розподіл будинковолодіння на два самостійні об`єкти нерухомого майна та припинення права спільної часткової власності на будинковолодіння. 
ОСОБА_2 стала власником частини будинковолодіння та земельної ділянки площею 0,1391 га в 2007 році на підставі договору дарування від 23.11.2007 року, укладеного з ОСОБА_6 . В подальшому вона поділила її на дві ділянки: земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6810600000:02:007:0123 та земельну ділянку площею 0,0391 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6810600000:02:007:0124 та отримала Державні акти про право приватної власності на земельні ділянки серія ЯЕ № 309288, серія ЯЕ № 309289.

24.04.2024 року відповідачка подала заяву до виконавчого комітету Славутської міської ради про нібито захоплення ним частини належної їй земельної ділянки. 
8 травня 2024 року під час обстеження земельних ділянок в натурі комісією встановлено незначне накладення меж, яке могло відбутися при проведенні робіт із виготовлення технічної документації та внесенні даних про земельні ділянки до Державного земельного кадастру. Окрім того, було встановлено 6 межових знаків, якими була закріплена належна йому земельна ділянка.
Також виявилося, що частина прибудови до житлового будинку, власником якої ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 23.11.2007 року, а саме, частина приміщення, зазначеного в договорі дарування як кухня розміром 18,4 кв.м, частково знаходиться на земельній ділянці позивача. 
За змістом договору купівлі-продажу від 30.03.1990 року до 70/100 частини житлового будинку, який придбала ОСОБА_4 , кухня площею 18,4 кв.м не входила, розмір кухні зазначено 10,4 кв.м, і згідно з поверховим планом житлового будинку вона знаходилася в іншому місці. 
Тобто, укладаючи договір дарування 23.11.2007 року, мати відповідачки фактично розпорядилася частиною належної йому земельної ділянки, чим порушила його право приватної власності. Здійснення ОСОБА_5 реконструкції житлового будинку шляхом добудови приміщення кухні площею 18,4 кв.м (фактично розміром 18,1 кв.м) відбулося не тільки без його згоди як співвласника житлового будинку та власника частини земельної ділянки, а й без відповідного дозволу та узгодженого проекту, тобто, ця прибудова є самочинним будівництвом.
З метою здійснення свого права власності на нерухоме майно незалежно від іншого співвласника існує необхідність поділити між ним та ОСОБА_2 будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 на два самостійні об?єкти нерухомого майна, добровільно інша сторона поділити будинок не бажає.
З врахуванням уточнення позовних вимог остаточно просив:
- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на належні їй 70/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 з урахуванням прибудови - кухні розміром 18,4 кв.м - реєстраційний номер 20808741, запис № 668 в книзі № 1, зроблений Славутським БТІ;
- визнати недійсним договір дарування, укладений 23.11.2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в частині дарування приміщення кухні розміром 18,4 кв.м в житловому будинку в АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер 6810600000:02:007:0285, розташовану в АДРЕСА_1 , звільнити частину його земельної ділянки розміром 0,0003 га, обмежену точками 5-6-7-8-10-11-5 відповідно до довжин ліній, кутів та каталогу координат земельних ділянок під нерухомим майном - частиною приміщення кухні «2-3» з огороджувальними конструкціями (стінами), зазначеними в Каталозі координат до Плану зіставлення в Додатку № 4 а до висновку експерта № 1220/025 т від 30.05.2025 року, здійснити перебудову прибудови з дотриманням норм чинного Цивільного та Земельного Кодексу України, державних будівельних норм, пожежних та санітарних норм;
- в порядку поділу в натурі будинковолодіння в АДРЕСА_1 , виділити йому, ОСОБА_1 у приватну власність самостійний об?єкт нерухомого майна, який складається з приміщень, зазначених на плані будинку садибного типу в технічному паспорті на житловий будинок, виготовленому 29.02.2024 року: коридора 1-1 площею 4,8 кв.м, кухні 1-2 площею 5,4 кв.м, ванни 1-3 площею 3 кв.м, коридора 1-4 площею 10,00 кв.м, жилої кімнати 1-5 площею 27,09 кв.м, жилої кімнати 1-6 площею 10,3 кв.м, жилої кімнати 1-7 площею 10,00 кв.м та надвірних будівель хліва, позначеного літерою Л, літньої кухні, позначеної літерою Г, гаража з погребом, позначених літерами Д, д;
виділити ОСОБА_2 у приватну власність самостійний об?єкт нерухомого майна, який складається з приміщень, зазначених в технічному паспорті на житловий будинок, виготовленому 29.02.2024 року: коридора 2-1 площею 5,8 кв.м, ванни 2-2 площею 4,4 кв.м, коридора 2-4 площею 10,2 кв.м, жилої кімнати 2-5 площею 9,8 кв.м, жилої кімнати 2-6 площею 16,3 кв.м, жилої кімнати 2-7 площею 26,7 кв.м., жилої кімнати 2-8 площею 10,5 кв.м, та надвірних будівель, позначених на схемі розташування будівель та споруд в технічному паспорті від 29.02.2024 року - літньої кухні, позначеної літерою В, хліва з погребом, позначених літерою Б,б;
- припинити право спільної часткової власності сторін відповідно на 6/20, 70/100 частин будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 ;
- визнати за ним право приватної власності на частину земельної ділянки кадастровий номер 6810600000:02:007:0123 площею 0,0003 га вартістю 348,69 гривень, обмежену точками 1-2-3-4-1 відповідно до довжини ліній, кутів та каталогу координат земельних ділянок під нерухомим майном - частиною приміщення житлової кімнати «1-6» та частиною приміщення житлової кімнати «1-7» разом з огороджувальними конструкціями (стінами), зазначеними в Каталозі координат до Плану зіставлення в Додатку № 4 а висновку експерта № 1220/025т від 30.05.2025 року, припинивши право приватної власності ОСОБА_2 на цю частину земельної ділянки кадастровий номер 6810600000:02:007:0123; 
- визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на земельну ділянку 0,0002 га вартістю 232,46 гривень, обмежену точками 8-9-1-10-8 - відповідно до довжин ліній, кутів та каталогу координат земельних ділянок, зазначеними в Каталозі координат до Плану зіставлення в Додатку № 4а до висновку експерта № 1220/025т від 30.05.2025 року - під частиною приміщення житлової кімнати «2-8» з огороджувальними конструкціями (стінами);
- стягнути з нього, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 116,23 грн. за 1 кв.м землі.
Також просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь понесені судові витрати - судовий збір, витрати на правничу допомогу 15000 грн., витрати на оплату земельної будівельно-технічної експертизи 22000 грн.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 березня 2026 року позов задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права приватної власності на належну земельну ділянку кадастровий номер 6810600000:02:007:0285, розташовану в АДРЕСА_1 звільнивши належну йому частину земельної ділянки, розміром 0,0003 га, обмежену точками 5-6-7-8-10-11-5 відповідно до довжин ліній, кутів та каталогу координат земельних ділянок під нерухомим майном - частиною приміщення кухні «2-3» з огороджувальними конструкціями (стінами), зазначеними в Каталозі координат до Плану зіставлення в Додатку № 4 а до висновку експерта № 1220/025 т від 30.05.2025 року, здійснити перебудову прибудови 2-3 площею 18,4 кв.м з дотриманням державних будівельних норм, зазначених у висновку експерта № 1220/025 т від 30.05.2025 року (на аркуші 38,39 по п`ятому питанню).
Поділено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Виділено ОСОБА_1 у приватну власність самостійний об?єкт нерухомого майна 6/20 частин будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яке складається з приміщень, зазначених на плані будинку садибного типу в технічному паспорті на житловий будинок, виготовленому 29.02.2024 року:
- коридору 1-1 площею 4,8 кв.м, кухні 1-2 площею 5,4 кв.м, ванни 1-3 площею 3 кв.м, коридору 1-4 площею 10,00 кв.м, жилої кімнати 1-5 площею 27,09 кв.м, жилої кімнати 1-6 площею 10,3 кв.м, жилої кімнати 1-7 площею 10,00 кв.м, загальною площею - 71,4 кв.м, житловою площею - 48,2 кв.м. та надвірних будівель, позначених на схемі розташування будівель та споруд : хліву, позначеного літерою Л, літньої кухні, позначеної літерою Г, гаражу з погребом - позначений літерами Д, д.
Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6810600000:02:007:0123, площею 0,0003 га, обмежену точками 1-2-3-4-1 відповідно до довжини ліній, кутів та каталогу координат земельних ділянок під нерухомим майном - частиною приміщення житлової кімнати «1-6» та частиною приміщення житлової кімнати «1-7» разом з огороджувальними конструкціями (стінами), зазначеними в Каталозі координат до Плану зіставлення в Додатку № 4а;
Припинено право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер 6810600000:02:007:0123 площею 0,0003 га, обмежену точками 1-2-3-4-1 відповідно до довжин ліній, кутів та каталогу координат земельних ділянок, зазначених в Каталозі координат до Плану зіставлення в Додатку № 4 а до висновку експерта № 1220/025 т від 30.05.2025 року - під нерухомим майном - частиною приміщення житлової кімнати «1-6» та частиною приміщення житлової кімнати «1-7» разом з огороджувальними конструкціями (стінами).
Виділено ОСОБА_2 у приватну власніть самостійний об?єкт нерухомого майна, 70/100 частин будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яке складається з приміщень, зазначених в технічному паспорті на житловий будинок, виготовленому 29.02.2024 року :
- коридора 2-1 площею 5,8 кв.м, ванни 2-2 площею 4,4 кв.м, коридора 2-4 площею 10,2 кв.м, жилої кімнати 2-5 площею 9,8 кв.м, жилої кімнати 2-6 площею 16,3 кв.м, жилої кімнати 2-7 площею 26,7 кв.м., жилої кімнати 2-8 площею 10,5 кв.м, загальною площею - 83,7 кв.м., житловою площею - 63,3 кв.м. та надвірних будівель, позначених на схемі розташування будівель та споруд в технічному паспорті від 29.02.2024 року - літньої кухні, позначеною літерою В, погребу під хлівом, позначеного літерою "б".
Визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер 6810600000:02:007:0285 площею 0,0002 га, обмежену точками 8-9-1-10-8 - відповідно до довжин ліній, кутів та каталогу координат земельних ділянок зазначеними в Каталозі координат до Плану зіставлення в Додатку № 4 а до висновку експерта № 1220/025 т від 30.05.2025 року - під нерухомим майном, частиною приміщення житлової кімнати «2-8» з огороджувальними конструкціями (стінами).
Припинено право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер 6810600000:02:007:0285 площею 0,0002 га, обмежену точками 8-9-1-10-8 - відповідно до довжин ліній, кутів та каталогу координат земельних ділянок, зазначеними в Каталозі координат до Плану зіставлення в Додатку № 4 а до висновку експерта № 1220/025 т від 30.05.2025 року - під нерухомим майном, частиною приміщення житлової кімнати «2-8» з огороджувальними конструкціями (стінами).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості земельної ділянки площею 1 кв.м. в сумі 116,23 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 8392,42 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 17612,72 грн., витрати на оплату судової земельної будівельно-технічної експертизи в розмірі 14141,60 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави недоплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду в частині зобов`язання не чинити перешкоди у здійсненні права приватної власності шляхом звільнення належної позивачу частини земельної ділянки та перебудови прибудови, визнання права власності позивача на земельну ділянку кадастровий номер 6810600000:02:007:0123, площею 0,0003 га з припиненням права власності ОСОБА_2 на цю ділянку; визнання за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку кадастровий номер 6810600000:02:007:0285 площею 0,0002 га з припиненням права власності ОСОБА_1 на цю ділянку скасувати, в частині виділення їй у самостійний об`єкт нерухомого майна 70/100 частин будинковолодіння змінити та виділити ОСОБА_2 у самостійний об`єкт нерухомого майна її частку 70/100 що складається з приміщень: коридора 2-1 площею 5,8 кв.м, ванни 2-2 площею 4,4 кв.м, кухні 2-3 площею 18,1 кв.м, коридора 2-4 площею 10,2 кв.м, жилої кімнати 2-5 площею 9,8 кв.м, жилої кімнати 2-6 площею 16,3 кв.м, жилої кімнати 2-7 площею 26,7 кв.м, жилої кімнати 2-8 площею 10,5 кв.м, загальною площею - 83,7 кв.м, житловою площею - 63,3 кв.м та надвірних будівель, позначених на схемі розташування будівель та споруд в технічному паспорті від 29.02.2024 року - літньої кухні, позначеною літерою В, хліва, позначеного літерою Б та погребу під хлівом, позначеного літерою "б".
На думку апелянтки, суд першої інстанції помилково визнав приміщення кухні 2-3 розміром 18,1 кв.м самочинно здійсненою прибудовою. Так, після придбання ОСОБА_5 70/100 частин житлового будинку рішенням виконкому Славутської міської ради від 28.03.1991 року №82 надано дозвіл на будівництво веранди розміром 4,85 х 3,25 кв.м до стіни частини житлового будинку позивача, який надав згоду на прибудову веранди, яка в подальшому була переобладнана в кухню з дозволу, наданого рішенням виконкому Славутської міської ради від 30.11.2000 року №313.
Отже, прибудова побудована на законних підставах та з дозволу позивача ОСОБА_1 , і не має ознак самочинного будівництва.
Апелянтка не заперечувала проти поділу будинку в натурі шляхом укладення відповідного письмового договору, спору між сторонами щодо цього питання не було, тому позов в цій частині є необґрунтованим. 
Суд також при поділі будинку безпідставно не виділив ОСОБА_8 приміщення кухні 2-3 площею 18,1 кв.м, оскільки вона набула право власності на це приміщення згідно договору дарування 70/100 частин житлового будинку, який не визнаний недійсним.
Частина вказаної кухні дійсно розташована на частині земельної ділянки позивача розміром 0,0003 га, яку суд зобов`язав її звільнити згідно оскаржуваного рішення. Однак судом не застосовано ст. 120 ЗК України, за якою до неї, що набула право власності на відповідну частину жилого будинку, переходить право власності і на земельну ділянку або її частину, на якій вона розміщена.
Також вважає, що суд безпідставно припинив її право власності на земельну ділянку кадастровий номер 6810600000:02:007:0123 площею 0,0003 га, визнавши права власності позивача на цю частину її ділянки, а також визнав за нею право власності на частину земельної ділянки ОСОБА_1 кадастровий номер 6810600000:02:007:0285 площею 0,0002 га.
Суд не врахував, що позивачу на законних підставах належить право власності на ділянку 6810600000:02:007:0285 площею 0,0844 га, а їй належить право власності на земельну ділянку 6810600000:02:007:0123 площею 0,10 га, при цьому вона не подавала зустрічний позов і не заявляла вимогу про визнання за нею права власності на частину земельної ділянки ОСОБА_1 кадастровий номер 6810600000:02:007:0285 площею 0,0002 га, і не ставила питання про припинення його права власності на цю частину ділянки. 
Вважає, що помилка щодо меж земельної ділянки була допущена позивачем при внесенні її даних до Державного земельного кадастру. При цьому позивач не скористався можливістю, визначеною ст. 79-1 ЗК України, п. 152 Порядку ведення державного земельного кадастру щодо зміни меж земельної ділянки шляхом звернення до державного кадастрового реєстратора із заявою про внесення виправлених відомостей до Державного земельного кадастру.
Тобто, позивач вправі був ставити питання про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою лише після внесення змін щодо відомостей про межі земельних ділянок до Державного земельного кадастру, без внесення відповідних змін до технічної документації.
Судом не враховано, що належна апелянтці земельна ділянка була сформована значно раніше, ніж ділянка позивача, а позивачем не доведено, що відповідачкою умисно порушено право позивача на користування належною йому земельною ділянкою.

У відзиві ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що доводи апеляційної скарги, що кухня 2-3 не є самочинно збудованою не ґрунтуються на жодних доказах. Дозвіл на будівництво веранди розміром 4,85х3,25 м надано для будівництва такої веранди на належній їй ділянці, а дозволений розмір прибудови становив 15,76 кв.м, а не 18,1 чи 18,4 кв.м.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.
Представниця ОСОБА_1 просила відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення в частині визнання права власності на частини земельних ділянок з припиненням права власності на них, стягнення грошової компенсації слід скасувати.

Так, судом встановлено, що 25.03.1982 року позивач ОСОБА_1 придбав на підставі договору купівлі-продажу 6/20 частин будинку з надвірними прибудовами, належними до цієї частки в АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці загальною площею 1000 кв.м. На цій земельній ділянці розташований одноповерховий дерев`яний будинок, загальна жила площа якого становить 63,1 кв.м, а також надвірні будівлі, зазначені по плану під літ. Б, В, Г, Д. В користування покупця переходять: кімната площею 10,6 кв.м, кімната -10,9 кв.м, кухня – 10,3 кв.м, коридор -7,4 кв.м, а також сарай, зазначений на плані під літ. «Г» та вбиральня – «Д».
Рішенням виконавчого комітету Славутської міської Ради народних депутатів Хмельницької області від 26.04.1984 р. №103 ОСОБА_1 надано дозвіл на перебудову старого хліва на новий з гаражем та літньою кухнею загальними розмірами 5,0 Х 10,0 м. по АДРЕСА_2 на його присадибній ділянці.
Рішенням виконавчого комітету Славутської міської Ради народних депутатів № 140 від 18.05.1989 року ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво на присадибній ділянці прибудови розміром 3,00 м х 9,0 м та перебудови прибудови розміром 3,73 м х 2,24 м на нову прибудову розміром 3,0 м х 4,0 м. 
Рішенням виконавчого комітету Славутської міської Ради народних депутатів Хмельницької області від 17.04.1997 року № 147 ОСОБА_1 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_1 площею 605 кв.м.
На підставі договору купівлі-продажу від 30.03.1990 року, посвідченого нотаріально, ОСОБА_5 придбала 70/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 1000 кв.м. На цій земельній ділянці розташований дерев`яний, критий шифером жилий будинок жилою площею 112,8 кв.м, а також надвірні будівлі: дерев`яний хлів, шлаконабивна і силікатно-блочна літня кухня, силікатно-блочний гараж, два кам`яних льоха, дерев`яна вбиральня, силікатно-блочний хлів, огорожа, зазначені по плану під літерами : «А1, Б, В, Г, Д, Е, Ж, З, Л, №1». В користування покупця переходять кухня - 10,4 кв.м, коридор – 10,1 кв.м, кімната - 10,5 кв.м, кімната - 26,5 кв.м, кімната – 16,1 кв.м, кімната - 9,9 кв.м, хлів – «Б», літня кухня « В», льох «Ж», вбиральня «З», 70 /100 огорожі № 1.
На підставі рішення Славутської міської ради №147 від 17.04.1997 року ОСОБА_5 02.03.1998 року видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1391 га для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства.
Рішенням виконкому Славутської міської Ради від 28.11.2001 року №5 ОСОБА_1 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для будівництва, обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_1 площею 844,28 кв.м.
05.12.2001 року ОСОБА_1 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0844 га, розташовану на території Славутської міської ради по АДРЕСА_2 . Землю передано для обслуговування житлового будинку.
Згідно з нотаріально посвідченим договором дарування від 23.11.2007 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , даритель подарувала, а обдарована прийняла у дарунок 70/100 частин житлового будинку та земельну ділянку площею 1391,7 кв.м, що знаходяться по АДРЕСА_1 . Згідно з даними, викладеними у Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданому 29.10.2007 року за № 16444755, відчужується 70/100 частин житлового будинку, які складаються з коридору площею 3,7 кв.м, кухні площею 18,4 кв.м, коридору площею 10,4 кв.м, кімнати площею 10,5 кв.м, кімнати площею 26,7 кв.м, кімнати площею 16,3 кв.м, кімнати площею 10,5 кв.м, ванни площею 7,2 кв.м, житловою площею - 64 кв.м, хліва, зазначеного на плані під літ. «Б», літньої кухні –«В», погреба під хлівом - «б», та відповідна частина земельної ділянки. Ця частина житлового будинку належить дарителю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Славутської державної нотаріальної контори від 30.03.1990 року за реєстром № 1-670, та зареєстрованого в Шепетівському міжміському БТІ за реєстром № 668, а земельна ділянка (за цільовим призначенням – для обслуговування житлового будинку та підсобного господарства – на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ХМ, виданого Славутською міською радою 02.03.1998 року на підставі рішення Славутської міської ради №147 від 17.04.1997 року.
В подальшому  ОСОБА_2  поділила земельну ділянку площею 1391,7 кв.м на дві ділянки: земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6810600000:02:007:0123 та земельну ділянку площею 0,0391 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6810600000:02:007:0124, та отримала Державні акти про право приватної власності на земельні ділянки серія ЯЕ № 309288, серія ЯЕ № 309289 від 27.10.2008 року.
На підставі замовленої позивачем у грудні 2023 року технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) належній йому земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 6810600000:02:007:0285. Згідно акта встановлення та погодження меж землекористування від 26.12.2023 року межі земельної ділянки позивача були погоджені суміжними землекористувачами, в тому числі й ОСОБА_2 .
Право позивача на частку 6/20 у спільній частковій власності на житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 178,3 кв.м, житловою площею 113,8 кв.м зареєстровано 28.12.2023 року.
Право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер 6810600000:02:007:0285 площею 0,0844 га зареєстровано 12.03.2024 року.
8 травня 2024 року у зв`язку з земельним спором сторін комісією міської ради під час обстеження земельних ділянок в натурі встановлено незначне накладення меж, яке могло відбутися при проведенні робіт із виготовлення технічної документації та внесенні даних про земельні ділянки до Державного земельного кадастру. Окрім того, було встановлено 6 межових знаків, якими була закріплена належна позивачу земельна ділянка. Також виявилося, що частина прибудови до житлового будинку, власником якої ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 23.11.2007 року, зазначена в договорі дарування як кухня розміром 18,4 кв.м, частково знаходиться на земельній ділянці позивача. 
Наведене підтверджується матеріалами справи.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що визнання недійсним договору дарування, укладеного 23.11.2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в частині дарування приміщення кухні розміром 18,4 кв.м в житловому будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , як і скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_7 на належні їй 70/100 частин житлового будинку з урахуванням прибудови - кухні розміром 18,4 кв.м як похідної вимоги від визнання недійсним договору дарування, є неефективними способами захисту позивача, оскільки не призведуть до відновлення його права та не усунуть перешкоди у користуванні земельною ділянкою, частково зайнятою самочинно збудованою прибудовою, тому в цій частині позову слід відмовити.
Спірна прибудова (кухня 2-3) має всі ознаки самочинного будівництва згідно ст. 376 ЦК України (частково розташована на земельній ділянці позивача і порушує його право власності на земельну ділянку та будинок, збудована з порушенням державних будівельних норм і правил), тому слід зобов`язати ОСОБА_2 не чинити позивачу перешкоди у здійсненні права власності, звільнивши належну йому частину земельної ділянки розміром 3 кв.м, за точками, зазначеними в Каталозі координат до Плану зіставлення в Додатку № 4 висновку експерта № 1220/025т від 30.05.2025 року, та здійснити перебудову прибудови 2-3 площею 18,4 кв.м з дотриманням державних будівельних норм, зазначених у висновку експерта.
Також в порядку поділу домоволодіння в натурі слід виділити у власність кожної зі сторін ті приміщення, якими вони фактично володіють та користуються, при цьому не підлягає включенню до частки відповідачки прибудова (кухня 2-3 площею 18,4 кв.м) та хлів, позначений літ.Б, які є об`єктами самочинного будівництва.
Поділ житлового будинку в натурі вже свідчить про припинення правового режиму спільної часткової власності на цей об`єкт, тому вимога про припинення права спільної часткової власності сторін на будинковолодіння не підлягає задоволенню.
Оскільки частина земельної ділянки позивача знаходиться під житловими приміщеннями, які виділяються у власність відповідачці, а частина земельної ділянки відповідачки знаходиться під житловими приміщеннями, виділеними у власність позивача, враховуючи задоволення позову про поділ домоволодіння між співвласниками, принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній частини будівлі позивача та відповідачки, слід визнати за позивачем право власності на земельну ділянку кадастровий номер 6810600000:02:007:0123 площею 0,0003 га під частиною приміщення житлової кімнати «1-6» та частиною приміщення житлової кімнати «1-7» з припиненням права власності ОСОБА_2 на цю частину її земельної ділянки, а також визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку кадастровий номер 6810600000:02:007:0285 площею 0,0002 га під частиною житлової кімнати «2-8» з припинення права власності ОСОБА_1 на вказану частину земельної ділянки; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 116,23 грн. грошової компенсації вартості земельної ділянки площею 1 кв.м. 

Проте з цими висновками суду не можна погодитися повністю, зважаючи на таке. 

Так, відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
Згідно з ч.ч.1-3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
За змістом ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності,може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Відповідно до статей 183, 367 ЦК України виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.
Отже, за змістом статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності, є ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вхід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто, складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.
Відповідно до частин 2-3 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Згідно зі статтею 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.
Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.
Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1-3 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч.4 ст. 376 ЦК України).
Отже, об`єкт нерухомості вважається самочинним, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
Самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними.
Отже, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо).
Якщо нерухоме майно є самочинним будівництвом, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно у будь-який інший спосіб, окрім визначеного статтею 376 ЦК України (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка його побудувала, або за власником земельної ділянки), є такою, що не відповідає вимогам цієї статті.
Можливість настання інших правових наслідків, ніж передбачені статтею 376 ЦК України, як у випадку самочинного будівництва, здійсненого власником земельної ділянки, так і у випадку самочинного будівництва, здійсненого іншою особою на чужій земельній ділянці, виключається.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 15.11.2023 року в справі № 916/1174/22.

Рішенням виконкому Славутської міської ради від 28.03.1991 року № 82 (п. 10) дійсно надано дозвіл громадянам на будівництво, перебудову, в т.ч. ОСОБА_5 на будівництво веранди розмірами 4,35 х 3,25 м по АДРЕСА_3 на «своїх земельних ділянках». До вказаного рішення долучено відповідну заяву ОСОБА_5 від 13.03.1991 року про надання дозволу на прибудову веранди розміром 4,85х3,25 м та розписку ОСОБА_1 про надання дозволу сусідці ОСОБА_5 на прибудову веранди, яка буде прилягати до стіни його будинку, а також план житлового будинку з верандою, дозвіл на прибудову якої надавався.
Рішенням виконкому Славутської міської ради від 30.11.2000 року № 313 (п. 9.2) надано дозвіл ОСОБА_5 на переобладнання кухні в прибудові, а існуючу кухню переобладнати під ванну кімнату по АДРЕСА_3 . До рішення долучено відповідну заяву ОСОБА_5 та схему житлового будинку з прибудовою площею 4,10х4,85 м.
Разом з тим, згідно висновку експерта № 1220/025 за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.05.2025 року частина приміщення кухні «2-3» ОСОБА_2 знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_1 кадастровий номер 6810600000:02:007:0285, площа земельної ділянки під даною частиною нерухомого майна складає 0,0003 га і обмежена точками 5-6-7-8-10-11-5 згідно додатку 4а висновку. 
Також висновком експерта встановлено, що будівельні роботи по реконструкції домоволодіння шляхом добудови приміщення 4,12 м х 4,73 м розміром 18,4 кв.м та роботи по облаштуванню системи опалення реконструйованої частини домоволодіння, не відповідають вимогам державних будівельних норм і правил:
- технічний стан прибудови за першою групою граничних станів оцінюється як не придатний до нормальної експлуатації (внаслідок непридатного до експлуатації технічного стану покрівлі), що не відповідає пунктам 4.1.3 та 4.1.6 ДБН В.1.2-14:2018;
- розміщення прибудови суттєво зменшує освітленість та інсоляцію приміщення житлової кімнати «2-8», що не відповідає вимогам п.10.3 та 10.4 ДБН В.2.2-15:2019;
- в приміщенні кухні «2-3» влаштованої прибудови, враховуючи наявність каміну на твердому паливі, встановлена витяжна вентиляція зі штучним спонуканням, при цьому відсутня припливна вентиляція із штучним спонуканням, що не відповідає вимогам п. 6.8.6 B.2.5-67:2013;
- в димовому каналі каміну, який розташований у приміщенні кухні «2-3» влаштованої прибудови, відсутні шибери (засувки), що не відповідає вимогам
п.6.8.10 ДБН В.2.5-67:2013;
- гирло димової труби каміну знаходиться на висоті менше 5 м над рівнем дна топки та нижче лінії, що проведена від гребеня даху донизу під кутом 10° до горизонту, що не відповідає вимогам п.6.8.11 ДБН В.2.5-67:2013;
- гирло димової труби не захищене від прямого попадання атмосферних опадів та сторонніх предметів, що не відповідає вимогам п. 6.8.13 ДБН В.2.5-67:2013;
- примикання димової труби до покрівлі з азбестоцементних листів виконане неякісно (наявне тільки оброблення бітумною мастикою), фартух з оцинкованої покрівельної сталі влаштовано лише частково, що не забезпечує надійної гідроізоляції та допускає протікання покрівлі та потрапляння вологи у конструкції будівлі, що не відповідає п. 4.2 ДБН В.1.2-8-2008 та пунктам 4.1,6.1.1 та 7.4.4 ДБН В.2.6-220:2017.
Тож на підставі цього доказу суд першої інстанції правильно констатував, що спірна прибудова (кухня 2-3) є об`єктом самочинного будівництва згідно ст. 376 ЦК України - частково розташована на земельній ділянці позивача і порушує його право власності на земельну ділянку, збудована з порушенням державних будівельних норм і правил, тому слід зобов`язати ОСОБА_2 усунути позивачу перешкоди у здійсненні права власності, звільнивши належну йому частину земельної ділянки розміром 3 кв.м, за визначеними точками в Додатку № 4 висновку експерта № 1220/025т від 30.05.2025 року, та здійснити перебудову прибудови 2-3 площею 18,4 кв.м з дотриманням державних будівельних норм, зазначених у цьому висновку експерта.
Зміст цих висновків судової експертизи цілком спростовує доводи апеляційної скарги про законність здійсненої реконструкції будинку та набуття апелянткою право власності на спірну прибудову (кухня 2-3) згідно договору дарування 70/100 частки житлового будинку. 
Доводи апеляційної скарги про помилкове незастосування судом першої інстанції ст. 120 ЗК України, за якою до неї у зв`язку з набуттям права власності на відповідну частину жилого будинку, переходить право власності і на земельну ділянку або її частину, на якій вона розміщена, є безпідставними.
ОСОБА_2 не набула право власності на об`єкт самочинного будівництва, і правові наслідки самочинного будівництва визначені ч.ч. 3, 4 ст. 376 ЦК України.
Так, за змістом ч.3 ст. 376 ЦК право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за нею за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку їй під уже збудоване нерухоме майно. Апелянтка не досягла згоди з позивачем як власником частини ділянки, на якій розміщена самочинна прибудова, щодо відчуження їй цієї частини земельної ділянки.
В свою чергу якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч.4 ст. 376 ЦК України).

Суд першої інстанції також правильно констатував, що реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 07.04.2020 року в справі № 916/2791/13.
Тож в порядку поділу житлового будинку з надвірними будівлями в натурі обґрунтовано виділено у власність кожної зі сторін ті приміщення, якими вони фактично володіють та користуються (відокремлені частини будинку, які відповідають розміру їх часток у праві власності, є ізольованими від приміщення іншого співвласника, і складають окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України), при цьому правомірно не включена до частки відповідачки прибудова (кухня 2-3 площею 18,4 кв.м) як об`єкт самочинного будівництва.
Рішення в частині вирішення цих позовних вимог є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків суду.

Разом з тим, рішення в частині визнання права власності позивача на частину земельної ділянки відповідачки кадастровий номер 6810600000:02:007:0123 площею 3 кв.м з припиненням її права власності на цю частину її земельної ділянки, а також визнання за нею права власності на частину земельної ділянки ОСОБА_1 кадастровий номер 6810600000:02:007:0285 площею 2 кв.м з припиненням його права власності на цю частину ділянки є помилковим і прямо суперечить нормам матеріального права, прийняте з порушенням норм процесуального права.
Так, сторонам на законних підставах належать земельні ділянки цільовим призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 - позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки 6810600000:02:007:0285 площею 0,0844 га, а ОСОБА_2 є власницею ділянки 6810600000:02:007:0123 площею 0,10 га.
Належна ОСОБА_2 земельна ділянка дійсно була сформована значно раніше, ніж ділянка позивача -  ОСОБА_2 отримала у власність на підставі договору дарування від 23.11.2007 року, укладеного між нею та матір`ю ОСОБА_5 земельну ділянку площею 1391,7 кв.м, що належала останній на підставі державного акта від 02.03.1998 року. В подальшому  ОСОБА_2  поділила цю земельну ділянку на дві ділянки - земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 6810600000:02:007:0123 та земельну ділянку площею 0,0391 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6810600000:02:007:0124 та отримала державні акти ЯЕ № 309288, ЯЕ № 309289 від 27.10.2008 року.
При цьому згідно державного акта  ОСОБА_2 ЯЕ № 309288 (а.с. 43, том 1), межа ділянки 6810600000:02:007:0123 від А до Б (землі ОСОБА_1 ) є прямою, і не відповідає лінії фактичного розподілу будинку на ізольовані частини сторін, яка має ламану форму (див. збірний кадастровий план ділянок, додаток 1 до висновку експерта № 1220/025т від 30.05.2025 року, а.с. 206, том 2).
ОСОБА_1 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0844 га для обслуговування житлового будинку лише 05.12.2001 року, без формування кадастрового номера земельної ділянки на підставі рішення виконкому Славутської міської Ради від 28.11.2001 року № 5 (а.с. 27, том 1). Згідно цього державного акта межа ділянки від Б до В (землі ОСОБА_5 ) являє собою ламану лінію.
На підставі замовленої позивачем у грудні 2023 року технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) належній йому земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 6810600000:02:007:0285. 
Згідно додатку 1 до висновку експерта № 1220/025т від 30.05.2025 року (Збірний кадастровий план ділянок, а.с. 206, том 2) межа земельної ділянки позивача, кадастровий номер 6810600000:02:007:0285, є прямою і відповідає межі ділянки 6810600000:02:007:0123  ОСОБА_2 . Тобто,  при формуванні земельної ділянки позивача враховано правило землеустрою щодо визначення спільної межі і недопущення «розривів» між суміжними земельними ділянками.
Отже, допущені помилки при формуванні земельної ділянки відповідачки 6810600000:02:007:0123 потягли помилки при формуванні ділянки позивача, кадастровий номер 6810600000:02:007:0285.
В результаті цього частини приміщень житлових кімнат позивача 1-6, 1-7 знаходяться на частині земельної ділянки відповідачки кадастровий номер 6810600000:02:007:0123 площею 3 кв.м, а частина житлової кімнати 2-8 ОСОБА_2 знаходиться на частині земельної ділянки позивача кадастровий номер 6810600000:02:007:0285 площею 2 кв.м, що встановлено висновком експерта № 1220/025т від 30.05.2025 року (план зіставлення будівель з межами ділянок, додаток 4 до висновку, а.с. 159-204, 218, том 2). 

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, що визначає принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
При цьому згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_2 не подавала зустрічний позов і не заявляла вимогу про визнання за нею права власності на частину земельної ділянки ОСОБА_1 кадастровий номер 6810600000:02:007:0285 площею 2 кв.м, і не ставила питання про припинення його права власності на цю частину ділянки. 
В свою чергу у суду не було правових підстав для задоволення таких позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки вказані вимоги не стосуються порушення чи невизнання права ОСОБА_1 та необхідності його захисту, а йдеться про право ОСОБА_2 , яка в свою чергу такий позов не заявляла.
Тож рішення в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на частину земельної ділянки ОСОБА_1 кадастровий номер 6810600000:02:007:0285 площею 2 кв.м з припиненням його права власності на цю частину ділянки є помилковим і прийняте з порушенням вказаних норм процесуального права.

Рішення в частині визнання права власності позивача на частину земельної ділянки відповідачки кадастровий номер 6810600000:02:007:0123 площею 3 кв.м з припиненням її права власності на цю частину її земельної ділянки, стягнення грошової компенсації вартості 1 кв.м землі прийняте з порушенням норм матеріального права.
Так, згідно з ч.1 ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
За змістом ч.ч.1, 3-4 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Згідно ст.16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування (ч.7 ст. 79-1 ЗК).
Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї (ч.9 ст. 79-1 ЗК).
Суд першої інстанції не застосував вказані норми ЗК України, які підлягали застосуванню, і не врахував, що лише сформована в порядку, визначеному ч.ч.1, 3-4 ст. 79-1 ЗК України, земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав, частина сформованої ділянки об`єктом цивільних прав не може бути.
Визнання за позивачем права власності на частину (3 кв.м) земельної ділянки відповідачки кадастровий номер 6810600000:02:007:0123 з припиненням її права власності на цю частину її земельної ділянки суперечить нормам ст. 79, ч.ч.1, 3-4, 9 ст. 79-1 ЗК України і є неналежним та неефективним способом захисту порушеного права.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Так, згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 ефективний спосіб захисту прав повинен: 1) забезпечити поновлення порушеного права 2) в разі неможливості такого поновлення – гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування 3) такий захист повинен бути повним (не частковим) 4) забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії 5) забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Тобто, одне право має захищатися одним позовом. Рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті і захищати порушене право чи інтерес.
При цьому не враховано, що згідно з ч.12 ст. 79-1 ЗК України межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Відповідно до пункту 152 Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 року у разі виявлення фізичною або юридичною особою у документації із землеустрою та оцінки земель помилки щодо визначення характеристик об`єктів Державного земельного кадастру в натурі (на місцевості) із порушенням (зміною) їх значень внутрішніх кутів та мір ліній між поворотними точками меж земельних ділянок та/або площі, допущеної у відомостях Державного земельного кадастру (в тому числі під час або після перенесення інформації про земельні ділянки з державного реєстру земель та відомостей про земельні ділянки та інші об`єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженої та переданої до 1 січня 2013 р. до Державного фонду документації із землеустрою), заінтересована особа звертається до Державного кадастрового реєстратора із заявою про внесення виправлених відомостей до Державного земельного кадастру за формою згідно з додатком 37.
Отже, з врахуванням наведеного належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є вимога про внесення виправлених відомостей до Державного земельного кадастру у зв`язку з помилками щодо визначення характеристик земельної ділянки в натурі (її площі, меж тощо), допущених у відомостях Державного земельного кадастру в разі відсутності згоди іншої сторони усунути в добровільному порядку виявлені помилки.
З врахуванням наведеного оскаржуване рішення в частині визнання права власності на частини земельних ділянок з припиненням права власності на них, стягнення грошової компенсації скасувати і в позові в цій частині відмовити.
В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 березня 2026 року в частині визнання права власності на частини земельних ділянок з припиненням права власності на них, стягнення грошової компенсації скасувати і в позові в цій частині відмовити.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 17 липня 2026 року.

Судді   Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк