ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2026 року 
м. Київ
справа № 812/262/17
адміністративне провадження № К/9901/10677/18, № К/9901/20629/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,
суддів - Юрченко В.П., Хохуляка В.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області
на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 30.10.2017 (суддя: Борзаниця С.В.)
та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.12.2017 (судді: Чебанов О.О., Сіваченко І.В., Шишов О.О.),
касаційну скаргу Комунального підприємства «Лисичанськміськсвітло» 
на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 30.10.2017 (суддя: Борзаниця С.В.)
та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.12.2017 (судді: Чебанов О.О., Сіваченко І.В., Шишов О.О.)
у справі № 812/262/17
за позовом Комунального підприємства «Лисичанськміськсвітло»
до Головного управління ДПС у Луганській області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління Державної казначейської служби України у м. Лисичанську Луганської області
про визнання рішення та дій щодо стягнення грошових коштів протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2017 року Комунальне підприємство «Лисичанськміськсвітло» (далі - позивач, КП «Лисичанськміськсвітло») звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Луганській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Луганській області, податковий/контролюючий орган), в якому просило суд: 
1) визнати рішення та дії Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області щодо стягнення грошових коштів з електронного рахунку № 37518000002031 у сумі 266 271,00 грн. на погашення податкового боргу, що виник до 01.02.2015, незаконними;
2) зобов`язати відповідача зарахувати грошові кошти у сумі 266 271,00 грн. в рахунок сплати податкових декларацій № 9043497072 від 19.03.2015, № 9073797588 від 20.04.2015, № 9101429363 від 20.05.2015, № 9128135729 від 19.06.2015, № 9153072738 від 20.07.2015, № 9194688986 від 21.09.2015, № 9215415737 від 20.10.2015, № 9237742398 від 20.11.2015, № 9257611401 від 21.12.2015, № 9273864456 від 20.01.2016;
3) зобов`язати відповідача провести коригування в інтегрованій картці обліку податку на додану вартість на суму оплати цього податку КП «Лисичанськміськсвітло» в розмірі 266 271,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач наголосив на протиправності дій та рішення відповідача щодо стягнення грошових коштів з електронного рахунку позивача у розмірі 266 271,00 грн. на погашення податкового боргу, що виник до 01.02.2015, оскільки суми податкових зобов`язань з ПДВ, які платник податків узгодив до 01.02.2015, сплачуються платником безпосередньо зі свого поточного рахунку на відповідні бюджетні рахунки, тоді як електроне адміністрування ПДВ з електронного рахунку платника погашається за податковими зобов`язаннями з ПДВ, задекларованими платником, починаючи з 01.02.2015.
Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 30.10.2017, залишеною без змін постановою Донецького апеляіцйного адміністративного суду від 19.12.2017, позовні вимоги задоволено частково: 
1) зобов`язано ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області зарахувати сплачені Комунальним підприємством «Лисичанськміськсвітло» грошові кошти у сумі 19 307,00 грн. в рахунок сплати ПДВ за податковою декларацією № 9043497072 від 19.03.2015; 
2) зобов`язано ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області провести коригування в інтегрованій картці обліку податку на додану вартість на суму оплати цього податку Комунальним підприємством «Лисичанськміськсвітло» в розмірі 19 307,00 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходили з того, що не можуть бути джерелом погашення податкового боргу з податку на додану вартість, що виник до 01.07.2015, кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, натомість кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість можуть бути джерелом погашення податкового боргу з ПДВ, який виник після 01.07.2015, у зв`язку з чим податковий орган не мав права зараховувати кошти в розмірі 19 307,00 грн. в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення, який виник до 01.07.2015.
Тоді як дії податкового органу щодо зарахування коштів в розмірі 246 967,00 грн. в рахунок погашення податкового боргу з ПДВ згідно з черговістю його виникнення, який виник після 01.07.2015 є правомірними та відповідають нормам Податкового кодексу України.
Щодо позовних вимог про визнання незаконними рішення та дій відповідача щодо стягнення грошових коштів з електронного рахунку № 37518000002031 у сумі 266 271,00 грн. на погашення податкового боргу, що виник до 01.02.2015, та зобов`язання зарахувати грошові кошти у сумі 266 271,00 грн. в рахунок сплати податкових декларацій № 9043497072 від 19.03.2015, № 9073797588 від 20.04.2015, № 9101429363 від 20.05.2015, № 9128135729 від 19.06.2015, № 9153072738 від 20.07.2015, № 9194688986 від 21.09.2015, № 9215415737 від 20.10.2015, № 9237742398 від 20.11.2015, № 9257611401 від 21.12.2015, № 9273864456 від 20.01.2016, то суди попередніх інстанцій зазначили, що вказані декларації були подані позивачем, що вказує на виконання позивачем вимог п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України та прийняті відповідачем, що свідчить про те, що податковий орган не вчиняв дій щодо зупинення їх реєстрації, неприйняття або зупинення їх реєстрації відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України, а усі грошові кошти по зазначеним податковим деклараціям були перераховані до бюджету з електронного рахунку позивача відповідно до поданих декларацій, що відповідає положенням пункту 20 Порядку № 569.
Не погоджуючись із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою (т. 2 а.с. 92-95), в якій просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
В доводах касаційної скарги позивач зазначає, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права та порушено принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Зауважує, що у відповідності до положень п. 87.1, 87.9 ст. 87, п. 200-1.7 ст. 200-1, п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України податковий орган мав стягнути з електронного кабінету позивача 19 307,00 грн. в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення, який виник до 01.07.2015, тоді як кошти у розмірі 246 967,00 грн., які були сплачені позивачем на свій електронний рахунок, відповідач зобов`язаний був зарахувати в рахунок сплати податкових зобов`язань та податкового боргу, що виник після 01.07.2015 і не мав права направляти їх на погашення податкового боргу, що утворився до 01.07.2015.
У відзиві на касаційну скаргу (т. 2 а.с. 126-130) податковий орган зазначив, що доводи та вимоги позивача, що викладені у касаційній скарзі нормативно не обґрунтовані, не підтверджені документально, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню. При цьому, відповідач зауважив, що у разі наявності у платника податків податкового боргу, контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником. 
Податковий орган також зазначив, що суди попередніх інстанцій правильно встановили, що податкові декларації, які дослідженні судами були прийняті контролюючим органом та за якими останній не вчиняв жодних дій щодо зупинення їх реєстрації або їх неприйняття до реєстрації, як наслідок, усі грошові кошти по даним податковим деклараціям були перераховані до бюджету з електронного рахунку позивача відповідно до поданих декларацій, що відповідає положенням пункту 20 Порядку № 569.
Крім того, не погоджуючись із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою (т. 2 а.с. 137-140), в якій просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В доводах касаційної скарги відповідач зазначає, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права та порушено принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору. Відповідач зауважує, що станом на 01.02.2015 податковий борг позивача перед бюджетом склав 834056,45 грн., а відтак позивачу заборонено спрямовувати грошові кошти на погашення податкових зобов`язань за податковими деклараціями, поки не буде у повному обсязі погашено податковий борг 
За твердженням податкового органу, наявні в матеріалах справи платіжні доручення одержані (складені) позивачем з очевидними порушеннями та є допустимими лише у частині, що свідчить про недотримання позивачем встановленої п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України заборони і не можуть бути підставою для зобов`язання податкового органу здійснити дії щодо зарахування грошових коштів всупереч встановленому порядку - на погашення зобов`язань за податковою декларацією від 19.03.2015 № 9043497072.
Позивач надіслав відзив на касаційну скаргу податкового органу (т. 2 а.с. 177-179), в якому зазначив, що касаційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, оскільки п. 200-1.7 ст. 200-1 Податкового кодексу України передбачено, що кошти, зараховані на рахунок платника податків в системі електронного адміністрування ПДВ є коштами, які використовуються виключно у цілях, визначених п. 200-1.5 ст. 200-1 цього Кодексу на погашення податкового боргу з ПДВ, починаючи з 01.07.2015, у зв`язку з чим відповідач мав стягнути з електронного кабінету позивача в рахунок погашення податкового боргу, який виник до 01.07.2015 кошти у розмірі 19 307,00 грн., а кошти у розмірі 246 967,00 грн., які були сплачені позивачем на свій електронний рахунок, відповідач зобов`язаний був зарахувати в рахунок сплати податкових зобов`язань та податкового боргу, що виникли вже після 01.07.2015 і не мав права направляти їх на погашення податкового боргу, що утворився до 01.07.2015.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що електронним повідомленням про взяття рахунків на облік в органах ДФС України підтверджується, що позивач відкрив рахунок (для ПДВ рахунків) у Казначействі України 24.12.2014; дата початку дії рахунку 24.12.2014, дата взяття на облік в органах ДФСУ 28.12.2014 (т. 1 а.с. 99).
Суди встановили, що в провадженні Луганського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа № 812/1174/16 за позовом ДПІ у м. Лисичанську до КП «Лисичанськміськсвітло» про стягнення заборгованості перед бюджетом з податку на додану вартість за період з 30.12.2014 по 27.09.2016 в сумі 511 453,00 грн. за рахунок коштів, що перебувають у власності підприємства, з рахунків суб`єкта підприємницької діяльності (т. 1 а.с. 7-8).
Також встановили, що відповідно до пояснень податкового органу на заперечення КП «Лисичанськміськсвітло» ДПІ у м. Лисичанську звернулася до суду з позовом про стягнення узгодженого податкового боргу за період його виникнення з 01.11.2014 по 31.07.2016 на загальну суму 511 453,00 грн. При сплаті підприємством до бюджету коштів, якщо він не виконує черговості платежів або не визначає її в платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), ДПІ у м. Лисичанську самостійно здійснює такий розподіл відповідної суми у встановленому порядку, що наглядно показано у інтегрованих картках платника податків - КП «Лисичанськміськсвітло». Після цього податковим органом наведені конкретні приклади (том 1, а.с. 9-14).
Платіжними дорученнями, долученими до матеріалів справи, підтверджується, що позивач сплачував до бюджету кошти в рахунок сплати сум ПДВ за конкретні періоди, що підтверджується записами в розділі про призначення платежу.
Суди також встановили, що дослідженням платіжних доручень встановлено, що позивачем в рахунок погашення сум ПДВ до травня 2015 року включно сплачено 19 307,00 грн. (т. 1 .а.с. 20-23), решта 246 967,00 грн. (т. 1 а.с. 24-98) сплачено в рахунок погашення сум ПДВ, починаючи з червня 2015 року до грудня 2016 року. Дослідженням інтегрованих карток позивача зі сплати ПДВ за 2015-2017 роки встановлено, що дійсно ДПІ у м. Лисичанську з січня 2015 року проводила коригування в інтегрованій картці обліку податку на додану вартість суми оплати цього податку Комунальним підприємством «Лисичанськміськсвітло» (т. 2 а.с. 3-31).
Вважаючи рішення та дії відповідача щодо стягнення грошових коштів з електронного рахунку № 37518000002031 у сумі 266 271,00 грн. на погашення податкового боргу, що виник до 01.02.2015 протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Згідно з ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковим кодексом України (далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 87.1 статті 87 Податкового кодексу передбачено, що не можуть бути джерелом погашення податкового боргу, крім погашення податкового боргу з податку на додану вартість (крім податкового боргу, що виник до 1 липня 2015 року), кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Для погашення такого податкового боргу за рахунок коштів на рахунку платника податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість центральний орган виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, за умови наявності підстав, передбачених статтею 95 цього Кодексу, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр, у якому зазначаються найменування платника податків, податковий та індивідуальний податковий номер платника податків та сума податкового боргу, що підлягає перерахуванню до бюджету (крім сум податкового боргу за податковими зобов`язаннями з податку на додану вартість, що підлягали сплаті до державного бюджету та за якими сформовано реєстр для перерахування коштів до державного бюджету з рахунка у системі електронного адміністрування відповідно до пункту 200.2 статті 200 цього Кодексу). Порядок формування та надсилання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, такого реєстру визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно з п. 87.9 ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Пунктом 95.3 ст. 95 ПК України встановлено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Згідно з п. 200-1.1. ст. 200-1 ПК України порядок електронного адміністрування податку на додану вартість встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 200-1.5. ст. 200-1 ПК України визначено, що з рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника перераховуються кошти до державного бюджету в сумі податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті за наслідками звітного податкового періоду, та на поточний рахунок платника податку за його заявою, яка подається до контролюючого органу у складі податкової звітності з податку на додану вартість, у розмірі суми коштів, що перевищує суму задекларованих до сплати до бюджету податкових зобов`язань та суми податкового боргу з податку. При цьому перерахування коштів на поточний рахунок платника може здійснюватися у разі відсутності перевищення суми податку, зазначеної у складених податкових накладних, складених у звітному періоді та зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних, над сумою податкових зобов`язань з податку за операціями з постачання товарів/послуг, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість у цьому звітному періоді.
Кошти, що надійшли на рахунки, визначені у підпунктах "а" - "в" пункту 200-1.2 цієї статті, автоматично перераховуються органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, на рахунок такого платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість та на спеціальний рахунок такого платника протягом наступного операційного дня. Реквізити такого спеціального рахунка платник - сільськогосподарське підприємство, що обрав спеціальний режим оподаткування відповідно до статті 209 цього Кодексу, зобов`язаний зазначати у податковій звітності з податку на додану вартість.
На запит платника податку йому шляхом надсилання електронного повідомлення надається інформація про рух коштів на його рахунках у системі електронного адміністрування податку.
Пунктом 200-1.7. статті 200-1 ПК України передбачено, що кошти, зараховані на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, є коштами, які використовуються виключно у цілях, визначених пунктом 200-1.5 статті 200-1 цього Кодексу, та погашення податкового боргу з податку на додану вартість.
Статтею 201 ПК України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін (п 201.1. вказаної статті).
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин (п. 201.10. ст. 201 ПК України).
Статтею 202 ПК України визначено, що звітним (податковим) періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал, з урахуванням таких особливостей:
а) якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця;
б) якщо податкова реєстрація особи анулюється в інший день, ніж останній день календарного місяця, то останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається з першого дня такого місяця та закінчується днем такого анулювання.
Згідно з п. 203.1 ст. 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації (п. 203.2. ст. 2013 ПК України).
Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №569 (далі - Порядок №569), пунктами 4, 19 якого визначено, що рахунок у системі електронного адміністрування податку (далі - електронний рахунок) - рахунок, відкритий платнику податку в Казначействі, на який таким платником перераховуються кошти у сумі, необхідній для досягнення розміру суми податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), а також у сумі, необхідній для сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку. За підсумками звітного (податкового) періоду відповідно до задекларованих у податкових деклараціях з податку результатів діяльності, а також у разі подання уточнюючих розрахунків до податкової декларації з податку, платником податку проводиться розрахунок з бюджетом у порядку, визначеному статтею 200 Кодексу. Суми податку, зазначені в податкових деклараціях з податку, перераховуються до бюджету та/або на спеціальний рахунок з електронного рахунка платника податку.
Відповідно до п. 20 Порядку № 569 для перерахування до бюджету сум узгоджених податкових зобов`язань відповідно до поданої податкової декларації з податку ДФС не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення граничного строку, встановленого Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, надсилає Казначейству реєстр платників податку, в якому зазначаються найменування або прізвище, ім`я та по батькові платника податку, податковий номер або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб - підприємців, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією (за наявності) та номером паспорта), індивідуальний податковий номер платника податку, звітний (податковий) період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету.
На підставі такого реєстру Казначейство не пізніше останнього дня строку, встановленого Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету з електронних рахунків платника податку.
В контексті з наведеним суди попередніх інстанцій встановили, що платіжними дорученнями (т. 1 а.с. 20-23) позивачем на електронний рахунок для ПДВ по заборгованості до 01 липня 2015 року були перераховані кошти в розмірі 19 307,00 грн., у зв`язку з чим в силу приписів абз. 4 п. 87.1 ст. 87 ПК України відповідач не мав права зараховувати кошти в розмірі 19 307,00 грн. з електронного рахунку позивача в рахунок погашення податкового боргу, який виник до 01.07.2015, оскільки таке погашення мало відбуватися з поточного рахунку платника податків.
Відтак, суди попередніх інстанцій вірно дійшли правильного висновку про протиправність зарахування відповідачем сплачених позивачем коштів в розмірі 19 307,00 грн. в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення, оскільки зазначені кошти з електронного рахунку позивача були зараховані на погашення боргу, який виник до 01.07.2015, що є наслідком зобов`язання податкового органу зарахувати сплачені КП «Лисичанськміськсвітло» грошові кошти у сумі 19 307,00 грн. (згідно платіжних доручень № 224 від 22.04.2015 на суму 5508,00 грн.; № 239 від 30.04.2015 на суму 3000,00 грн.; № 279 від 26.05.2015 на суму 5000,00 грн.; № 288 від 29.05.2015 на суму 500,00 грн.; № 337 від 22.06.2015 на суму 3799,00 грн.; № 349 від 30.06.2015 на суму 500,00 грн.; № 354 від 30.06.2015 на суму 1000,00 грн.) (т. 1 а.с. 20-23) в рахунок сплати ПДВ за податковою декларацією № 9043497072 від 19.03.2015 та наявні підстави для зобов`язання податкового органу провести коригування в інтегрованій картці обліку податку на додану вартість на суму оплати цього податку комунальним підприємством «Лисичанськміськсвітло» в розмірі 19 307,00 грн.
В той же час, суди попередніх інстанцій також встановили, що враховуючи положення п. 203.1. ст. 203 ПК України, заборгованість зі сплати ПДВ за травень 2015 року виникла 01.07.2015, а відтак і заборгованість зі сплати ПДВ за червень 2015 року та наступні податкові періоди виникала після 01.07.2015.
Враховуючи положення абз. 4 п. 87.1 ст. 87, п. 200-1.7. ст. 200-1, п. 203.1. ст. 203 ПК України та за встановленої обставини наявності у позивача податкового боргу з ПДВ, який виник вже після 01.07.2015, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що відповідач в силу приписів абз. 1 п. 87.9. ст. 87 ПК України зобов`язаний був зарахувати сплачені позивачем кошти в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного Комунальним підприємством «Лисичанськміськсвітло», у зв`язку з чим дії податкового органу щодо зарахування коштів в розмірі 246 967,00 грн. після 01.07.2015 в рахунок погашення податкового боргу з ПДВ згідно з черговістю його виникнення за встановлених по справі обставин відповідають вимогам ПК України.
Щодо позовних вимог про визнання незаконними рішення та дій відповідача щодо стягнення грошових коштів з електронного рахунку № 37518000002031 у сумі 266 271,00 грн. на погашення податкового боргу, що виник до 01.02.2015, та зобов`язання зарахувати грошові кошти у сумі 266 271,00 грн. в рахунок сплати податкових декларацій № 9043497072 від 19.03.2015, № 9073797588 від 20.04.2015, № 9101429363 від 20.05.2015, № 9128135729 від 19.06.2015, № 9153072738 від 20.07.2015, № 9194688986 від 21.09.2015, № 9215415737 від 20.10.2015, № 9237742398 від 20.11.2015, № 9257611401 від 21.12.2015, № 9273864456 від 20.01.2016, то суди попередні інстанцій вірно зазначили, що вказані податкові декларації були подані позивачем податковому органу та прийнятті останнім, що вказує на виконання позивачем положень п. 201.1. ст. 201 ПК України та, як наслідок усі грошові кошти по зазначеним податковим деклараціям були перераховані до бюджету з електронного рахунку позивача відповідно до поданих декларацій, що відповідає положенням пункту 20 Порядку № 569.
Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що позовні вимоги про визнання незаконними рішення та дій відповідача щодо стягнення грошових коштів з електронного рахунку № 37518000002031 у сумі 266 271,00 грн. на погашення податкового боргу, що виник до 01.02.2015, нормативно не обґрунтовані, документально ніяким чином не підтверджені, у звязку з чим не підлягають задоволенню.
Суди попередніх інстанцій вірно акцентували увагу на тому, що ні ПК України, ні Порядком № 569 не надано податковому органу повноважень щодо стягнення грошових коштів з електронного рахунку. Тоді як матеріали справи також не містять жодних дій податкового органу щодо їх стягнення. 
Доводи позивача, які викладені у касаційній скарзі про те, що податковий орган мав право стягнути з електронного кабінету позивача 19 307,00 грн. в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення, який виник до 01.07.2015, тоді як кошти у розмірі 246 967,00 грн., які були сплачені позивачем на свій електронний рахунок, відповідач зобов`язаний був зарахувати в рахунок сплати податкових зобов`язань та податкового боргу, що виник після 01.07.2015 і не мав права направляти їх на погашення податкового боргу, що утворився до 01.07.2015, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони суперечать абз. 4 п. 87.1 ст. 87 ПК України.
Відносно доводів податкового органу, викладених у касаційній скарзі, що наявні в матеріалах справи платіжні доручення одержані (складені) позивачем з очевидними порушеннями та є допустимими лише у частині, що свідчить про недотримання позивачем встановленої п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України заборони і не можуть бути підставою для зобов`язання податкового органу здійснити дії щодо зарахування грошових коштів всупереч встановленому порядку - на погашення зобов`язань за податковою декларацією від 19.03.2015 № 9043497072, то Суд наголошує на безпідставності таких доводів податкового органу, оскільки виходячи з положень ч. 2 ст. 341 КАС України Суд касаційної інстанції не має права переоцінювати такі платіжні доручення, оцінку відносно чого було надано судами попередніх інстанцій.
Отже, доводи касаційних скарг, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень суди першої та апеляційної інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Касаційний перегляд справи здійснено в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 № 460-ІХ (відповідно до пункту 2 розділу ІІ цього Закону), та в межах доводів та вимог касаційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційні скарги Комунального підприємства «Лисичанськміськсвітло» та Головного управління ДПС у Луганській області залишити без задоволення.
Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 30.10.2017 та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.12.2017 у справі № 812/262/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя І.А. Васильєва
Cудді В.П. Юрченко
В.В. Хохуляк