Справа № 127/9114/26 
Провадження № 33/801/731/2026
Категорія: 146 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іванченко Я. М.
Доповідач: Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Войтка Ю. Б.,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє захисник – адвокат Гриньков Євгеній Віталійович, на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2026 року в справі про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП,

встановив:
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, а також стягнуто з нього на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Відповідно до обставин, встановлених судовим рішенням, 16.03.2026 о 16:06 год. водій ОСОБА_1 в м. Вінниці, вул. А. Первозванного, 76, керуючи транспортним засобом «Fiat» д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 , від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху.
При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 доведена належними доказами.
В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Гриньков Є. В., посилаючись на незаконність та необґрунтованість постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2026 року, просить її скасувати, а провадження у справі закрити на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, посилається на те, що у цій справі належними, допустимими та достатніми доказами не підтверджено, що саме автомобіль «Fiat» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 здійснив зіткнення з автомобілем «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 .
Зазначає, що ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечував обставини, викладені у протоколі та пояснив, що факту зіткнення він не відчув, звуку удару не чув, а про можливу ДТП дізнався лише з телефонного дзвінка, після чого повернувся на місце події.
Тобто особа, яку притягують до адміністративної відповідальності, не підтвердила факт зіткнення та не визнала обставини, викладені у протоколі.
Із постанови суду вбачається, що свідок ОСОБА_2 повідомив: що він перебував разом із ОСОБА_1 , однак момент зіткнення не бачив. Лише згодом, приблизно через годину, їм зателефонували та повідомили про нібито удар іншого автомобіля.
Працівник поліції ОСОБА_3 також не був очевидцем події, оскільки прибув на місце вже після виклику, тобто не міг безпосередньо сприймати сам момент можливого зіткнення, траєкторію руху автомобілів, механізм утворення пошкоджень та причинний зв`язок між діями ОСОБА_1 і пошкодженнями автомобіля «BMW».
Звертає увагу, що в судовому засіданні не було допитано жодної особи, яка безпосередньо бачила момент зіткнення автомобіля «Fiat» з автомобілем «BMW».
За таких обставин висновок суду про доведеність події ДТП ґрунтується не на безпосередніх доказах, а на припущеннях та переказі інформації від інших осіб.
Зауважує, що у постанові суд послався на письмові пояснення свідка ОСОБА_2 , який нібито зазначив, що саме водій автомобіля «Fiat» здійснив зіткнення з припаркований автомобілем «BMW», після чого продовжив рух.
Разом із тим, з постанови не вбачається, що ОСОБА_2 був допитаний у судовому засіданні, що сторона захисту мала можливість поставити йому запитання, перевірити умови сприйняття ним події, місце його перебування та відстань до автомобілів, видимість, наявність перешкод для огляду, а також уточнити, чи дійсно він безпосередньо бачив сам момент зіткнення.
Більше того, у постанові наявна непослідовність у зазначенні свідків: у судовому засіданні допитувався ОСОБА_2 , який моменту зіткнення не бачив, однак надалі суд посилається на письмові пояснення ОСОБА_2 , які стали фактично ключовим доказом винуватості ОСОБА_1 .
Однак місцевий суд не надав оцінки цій розбіжності, не мотивував, чому письмові пояснення особи, яка не була допитана в суді, мають перевагу над поясненнями ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 , які не підтвердили факту безпосереднього сприйняття зіткнення.
Крім того, свідок ОСОБА_2 стверджував, що в момент дорожньо-транспортної пригоди якраз розмовляв зі свідком ОСОБА_2 . При цьому, ОСОБА_2 момент удару не бачив. Разом з тим, суд не поставив під сумнів письмові показання свідка ОСОБА_2 та не викликав його з метою допиту під присягою та уточнення інформації про дорожньо-транспортну пригоду.
Також звертає увагу, що допитаний в судовому засіданні працівник поліції сам зазначив, що на момент складення протоколу свідок ОСОБА_2 був відсутній, а протокол складався зі слів третіх осіб. Отже вказана обставина залишилась поза увагою суду.
Висновок суду про те, що будь-яких належних доказів на спростування обставин, викладених у протоколі, надано не було, апелянт вважає неправильним, оскільки відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Натомість суд першої інстанції не встановив достатніх доказів вини ОСОБА_1 , а фактично визнав його винним через те, що сторона захисту нібито не спростувала протокол.
Такий підхід суперечить завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення, визначеним ст. 245 КУпАП, а також вимогам ст. 251, 252, 280 КУпАП щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи.
Всупереч усталеній практиці, суд першої інстанції в основу постанови поклав лиш письмові показання свідка ОСОБА_2 , не викликаючи його до суду для допиту.
Також зауважує, що розгляд справи відбувався майже три місяці. До того ж три останні судові засідання відкладались у зв`язку з викликом потерпілого, який до суду не з`являвся. При цьому, суд не здійснював виклик свідка ОСОБА_2 , хоча така можливість у суду була.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 – адвокат Гриньков Є. В., апеляційну скаргу підтримали, просить суд її задовольнити.
Потерпілий ОСОБА_4 заперечував проти апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. Суду пояснив, що 16.03.2026 сусід ОСОБА_5 повідомив потерпілому, що його автомобіль вдарили, на що ОСОБА_4 спочатку подумав, що це жарт. Проте вийшов на вулицю і побачив пошкодження свого автомобіля, які відповідають зазначеним в схемі місця ДТП, а тому викликав поліцію. Спочатку ОСОБА_1 визнав свою вину в ДТП, проте коли працівники поліції поїхали він передумав складати європротокол, тому повторно викликали поліцію які склади процесуальні документи.
Свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що підтримує надані працівникам поліції письмові пояснення. Пояснив, що знаходився біля свого будинку, де працівник ТЦК і поліцейський перевіряли його військово-облікові документи. Потім працівники сіли в автомобіль і почали маневр розвороту заднім ходом. Під час маневру їх автомобіль вдарив припаркований автомобіль БМВ, який належить мешканцю цього ж будинку. Працівник ТЦК, який був за кермом, і працівник поліції вийшли з автомобіля подивитися що сталося. Потім сіли в автомобіль і поїхали. Свідок повідомив власнику автомобіля БМВ про пошкодження його автомобіля, після чого останній викликав працівників поліції. Встановили водія, що був винуватцем ДТП і зателефонували йому. Останній через деякий час приїхав на місце ДТП. Працівник ТЦК не заперечував свою причетність і вину, а тому вони з власником БМВ домовилися вирішити справу зі складанням європротоколу. Після того як працівники поліції поїхали, водій ОСОБА_6 змінив свою позицію і власник БМВ знову викликав поліцію, яка після приїзду допитала його як свідка.
Перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.
Приписами ст. 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Так, відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи, та положеннях матеріального закону, з огляду на наступне.
Приймаючи рішення про доведення винуватості ОСОБА_1 суд першої інстанції зазначив, що вина останнього підтверджується відомостями, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №616692 від 16.03.2026 та схемі ДТП, поясненнях ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_2 , працівника поліції Малика О. О., допитаних в судовому засіданні, та письмових поясненнях свідка ОСОБА_2 , при цьому судом першої інстанції надано правову оцінку фактичним обставинам та зазначено, що будь-яких належних доказів на спростування обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 надано не було. 
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №616692 від 16.03.2026 вбачається, що 16 березня 2026 року о 16:06 год. водій ОСОБА_1 в м. Вінниці, вул. А. Первозванного, 76, керуючи транспортним засобом «Fiat» д.н.з. НОМЕР_1 під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 , від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху.
Адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП настає за порушення водіями транспортних засобів Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Згідно п. 10.9 Правил дорожнього руху під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції дійшов висновку про його винуватість на основі лише письмових показань свідка ОСОБА_2 , в яких останній зазначає, що саме водій транспортного засобу «Fiat» здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем «BMW», після чого продовжив рух, не викликаючи останнього до суду для допиту, спростовуються наявними матеріалами у справі, зокрема, поясненнями свідка ОСОБА_2 , який повідомив, що він з ОСОБА_1 проводили заходи оповіщення, після чого сіли в автомобіль, за кермом якого був ОСОБА_1 , та поїхали. Через годину до них зателефонували та повідомили, що вони під час розвороту вдарили інший автомобіль, однак він момент зіткнення не бачив. Крім того, допитаний в судовому засіданні працівник поліції ОСОБА_3 повідомив, що він прибув на виклик по ДТП. На місці пригоди було два автомобілі, водій «Fiat» свою вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнав. Також зазначив, що у ОСОБА_1 не було посвідчення водія, та останній повідомив, що сів за кермо транспортного засобу через службову необхідність.
Відповідно до п.2 розділу ІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (далі за змістом - Інструкція), Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 своїм правом скористався, надав пояснення, заперечень щодо порушень поліцейськими законодавства при складанні протоколу, невідповідності щодо внесених відомостей до схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі зазначення місце зіткнення транспортних засобів, не заявляв.
При цьому зазначив, що 16.03.2026 він під час водіння автомобіля «Fiat», рухаючись по вул. А. Первозванного у дворі житлових будинків під час розвороту зачепив авто «BMW», сірого кольору, за рахунок загального шуму в автомобілі, не відчув як зачепив даний транспортний засіб, тому продовжив рух далі, в подальшому у межах години, зателефонувала власниця авто «BMW», сірого кольору, після чого він в добровільному порядку повернувся на місце ДТП. Дана подія відбулась близько 15:00 год. 16.03.2026, а час виявлення та складання протоколу 19:40 16.03.2026 (а.с.5). 
Вказані докази у своїй сукупності підтверджують наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, підтверджуються поясненнями свідка ОСОБА_2 , який також підтримав свої письмові пояснення, що знаходяться в матеріалах справи.
Проаналізувавши наявні у справі докази, співставивши їх з встановленими фактичними обставинами, апеляційний суд вважає, що матеріалами провадження доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки порушення ним п. 10.9 ПДР має місце та перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.
На переконання апеляційного суду висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними доказами у їх сукупності, які були досліджені у судовому засіданні та наведені у постанові.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи апеляційної скарги в цілому не спростовують наявності обставин, які стали підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги мають формальний характер та спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Інших об`єктивних доводів, які б спростовували висновки, викладені в оскаржуваній постанові, або свідчили б про порушення норм КУпАП при прийнятті рішення суддею, а також відповідних додаткових доказів в апеляційній скарзі не наведено і до апеляційного суду не надано. Досліджені судом докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми для висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Порушень норм матеріального або процесуального права, які були б безумовною підставою для скасування постанови судді, під час апеляційного перегляду справи не встановлено.
Підстав для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє захисник – адвокат Гриньков Євгеній Віталійович, залишити без задоволення.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду     Ю. Б. Войтко