ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року | Луцьк | Справа № 140/6929/26

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Костюкевича С.Ф.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроімпорт Груп» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, 
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроімпорт Груп» (далі – ТзОВ «Євроімпорт Груп», позивач) до Волинської митниці (надалі – митниця, митний орган, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2026/000059/2 від 01.05.2026.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.04.2026 з метою митного оформлення товару декларант подав до митного поста «Луцьк» Волинської митниці митну декларацію (далі – МД) МД №26UA205140024597U0. Однак, відповідач відмовив у митному оформленні товару за заявленою вартістю і прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2026/000059/2 від 01.05.2026, визначивши митну вартість за резервним методом. При цьому митний орган дійшов висновку, що вартість товару, що ввозиться на митну територію України, не може бути визнана за вибраним декларантом методом з огляду на те, що подані документи, не містять усіх даних для підтвердження митної вартості та містять розбіжності.
Позивач не погоджується із таким рішенням та зазначає, що для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару були подані передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України) необхідні документи, які не містили в собі будь-яких розбіжностей, зазначених в частині третій статті 53 МК України (тобто чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, підтверджували ціну товару, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця), у зв`язку з чим давали можливість відповідачу визначити митну вартість товару за ціною договору (за основним методом). 
Відтак, позивач вважає, що відсутні підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товарів, ознаки підробки та вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 08.06.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України).
В поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваного рішення. Вказав, що документи, подані до митного оформлення містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості.
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 53 МК України декларанту надіслано повідомлення про надання документів на підтвердження митної вартості, однак декларант не надав усіх документів для підтвердження митної вартості, у зв`язку із чим, за результатом проведеної письмової консультації щодо вибору методу визначення митної вартості товару Волинською митницею з дотриманням вимог чинного законодавства прийнято рішення про коригування митної вартості товарів. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугували митні декларації від 02.02.2026 №UА205140/2026/005465, де вартість подібного товару становить 0,94 Євро/кг.
У відповіді на відзив позивач підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, та просив їх задовольнити.
Інших заяв по суті справи на адресу суду від учасників справи не надходило.
Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
02.01.2024 між Компанією «Boseler Goldschmaus GmbH & Co KG» (продавець) та ТзОВ «Євроімпорт Груп» (покупець) укладено договір купівлі-продажу №02/01/2024, відповідно до пункту 1.1. якого продавець продає, а покупець купує м`ясні продукти та продукти птиці в асортименті (іменовані надалі - товар), що обумовлено кількістю, цінами та умовами поставки вказаними окремо в інвойсах та можливих додатках до договору, які є невід`ємною частиною цього договору та завіряються печатками та підписами сторін.
30.04.2026 з метою митного оформлення імпортованого товару, декларантом ТзОВ «Євроімпорт Груп» на митний пост «Ягодин» Волинської митниці подано МД №26UA205140024597U0 від 23.03.2026 на товар: «Сало свійських свиней, морожене, обвалене, без шкіри, представлене у вигляді обрізків, без будь-якої теплової кулінарної обробки, добавок, спецій, солі, приправ та інших без вмісту харчових домішок, не консервоване, в поліблоках, вагою нетто – 20995,00 кг за ціною 0,58 євро/кг в поліблоках (код УКТЗЕД 02091011000)», загальною фактурною вартістю 12 177,10 євро.
На підтвердження заявленої митної вартості та її складових, уповноважена особа декларанта надала митному органу наступні документи: сертифікат якості № б/н від 28.04.2026; пакувальний лист б/ н від 28.04.2026; проформа інвойс від 24.03.2026 № 2601008084; комерційний інвойс № 2601008084 від 28.04.2026; міжнародна автотранспортна накладна № 2601008084 від 28.04.2026; міжнародний ветеринарний сертифікат № DE-0108003-97600254 від 28.04.2026; платіжний документ, що стосується товару № 927 від 24.04.2026; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг № 4550 від 28.04.2026; довідка бн про вартість перевезення від 28.04.2026; прайс-лист виробника товару від 20.03.2026; контракт ЗЕД від 02.01.2024 № 02/01/2024 з Додатком № 1, Додатком № 2 до нього (як такі, що в наявності у митного органу); договір про надання послуг митного брокера; Договір перевезення вантажів у міжнародних сполученнях № 1 від 01.01.2024; Заявка на перевезення № 4550 до Договору № 1 від 01.01.2024; Договір на перевезення № Р-2356 від 10.01.2023; декларація-інвойс 2601008084; лист від 28.04.2026 ФОП ОСОБА_1 про залучення перевізника; документи бухгалтерського обліку - картка рахунку 3712 та оборотно-сальдова відомість по рахунку 3712 по контракту ЗЕД від 02.01.2024 № 02/01/2024; декларація країни відправлення № 26DE533085037283B4 від 28.04.2026.
У зв`язку з тим, що документи подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а також містять розбіжності, декларанту 24.03.2026 митним органом позивачу направлено електронне повідомлення щодо необхідності надання додаткових документів відповідно до положень статті 53, статті 54 МК України: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) банківські платіжні документи, що стосуються товару; 3) транспортні (перевізні) документи; 4) банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортних послуг (за наявності оплати); 5) банківські платіжні документи, що стосуються товару; 6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. 
На вимогу митного органу, листом №0105/2026-01 від 01.05.2026, ТзОВ «Євроімпорт Груп» було надано розгорнуті пояснення щодо поданих до митного оформлення документів, основи визначення митної вартості, додаткових документів не додавалось, та наголошено на безпідставності вимоги митниці про надання додаткових документів
В подальшому митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2026/000059/2 від 01.05.2026 та сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2026/000925.
У графі 33 оскаржуваного рішення №UA205140/2026/000059/2 від 01.05.2026 зазначено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності, а саме:
- згідно інвойсу від 28.04.2026 №2601008084 вартість товару становить 12 177,10 євро. Відповідно платіжної інструкції від 24.04.2026 №927 оплата здійснена по контракту №02/01/2024 та проформі №2601008084 на суму 12 069,23 євро. Вартість товару згідно зазначеної проформи – 12 180,00 євро. Зазначені відмінності в сумах розрахунків не дають можливості ідентифікувати оплату за оцінювану партію товару; 
-огляду на пункт 2.5 контракту продавець зобов`язаний здійснити страхування товару на користь покупця, витрати на які не включені у вартість товару. Проте, декларантом до митного оформлення не надано визначених пунктом 8 частини другої статті 53 Кодексу страхових документів, а також документів, які містять відомості про вартість страхування, та згідно з графою 22 декларації митної вартості, поданої до митної декларації, при розрахунку митної вартості товару до ціни, що була фактично сплачена за оцінюваний товар, не включено таку складову митної вартості, як витрати на страхування;
- з огляду на умови поставки FCA, витрати на навантаження, вивантаження товару, пов`язані з його транспортуванням на митну територію України, належать до затрат імпортера. При цьому, вартість таких витрат не зазначено у графі 21 декларації митної вартості, що свідчить про не включення декларантом таких витрат до заявленої митної вартості;
- в рахунку на оплату від 28.04.2026 №4550 перевізником зазначена вартість наданих експедиційних послуг, яка не включена до митної вартості товару. Плата експедитору за надання ним послуг з організації та забезпечення перевезень імпортованих вантажів на умовах поставки ,які передбачають оплату транспортних витрат за рахунок покупця товару, в т.ч. в разі надання послуги на всьому шляху прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення, нерозділеної до та після перетину кордону України, є частина загальних витрат на транспортування (зокрема експедиційних витрат) є обов`язковою для включення до бази оподаткування.(п.4, п.10 ст.58 МКУ, п.190.1 Податкового кодексу України);
- митна декларація країни відправлення від 28.04.2026 №26DE533085037283B4 дозволяє ідентифікувати партію товару, але не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує заявлену декларантом митну вартість, оскільки не містить вартісних і статистичних даних товару; 
- відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» (далі – Наказ № 599) для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Однак, до митного оформлення не подано акт прийому-передачі наданих послуг, банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортних послуг.
Згідно ст.54 MKУ митниця під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару зобов`язана здійснювати контроль заявленої декларантом митної вартості товару шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеною особою документах ycix відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. 
У зв`язку з тим, що документи подані для підтвердження митної вартості товарів не містять ycix відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а також містять розбіжності було запропоновано згідно ст.53 та ст.54 MKУ в 10-ти денний термін надати: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) банківські платіжні документи, що стосуються товару; 3) транспортні (перевізні) документи; 4) банківські платіжні документи, що підтверджують фaкт оплати транспортних послуг (за наявності оплати); 5) банківські платіжні документи, що стосуються товару; 6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару a6o сировини. 
Відповідно до ч. 6 ст. 53 MKУ, декларант за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої митної вартості товару. 
Переліку запитуваних митницею документів не надано, листом №0105/2026-01 від 01.05.2026 повідомлено про надання ycix наявних документів. 
За умови надання, згідно ч.3 ст.53 MK України документів, витребуваних митницею, які містять достовірну, об`єктивну інформацію, яка підлягає обчисленню (в тому числі складових митної вартості) i підтверджує правильність обрання методу визначення митної вартості, митну вартість може бути визнано. У зв`язку з вищевикладеним та керуючись положеннями Угоди про застосування статті VII ГАТТ 1994 року, Митного кодексу України , також вимогами ч. 6 ст.54 MKУ передбачено, що у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком, та відповідно до умов, зазначених у ч.2-4 ст.53 MKУ митниця може відмовити у визнанні заявленої декларантом митної вартості. 
У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2a (ст. 59 МКУ та методу 26 (ст.60 MKУ) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 MKУ) та методу 2г (ст.63 MKУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта. 
У зв`язку з тим, що документи подані для підтвердження митної вартості товарів не містять ycix відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та містять вищевказані в зв`язку з розбіжності, а також спрацюванням ризиків ACУP, митницею відповідно до положень ст. 55 та ст.57 MKУ з декларантом проведена письмова консультація щoдo вибору методу визначення митної вартості товару. На виконання вимог Методичних рекомендації щoдo роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби України від 01.07.2021 №476, митницею проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення «Інспектор», а також з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено.
Митну вартість товарів визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України, згідно раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, а саме: на рівні 0,94 Євро/кг за ЕМД №UА205140/2026/005465 від 02.02.2026. 
Товар випущено у вільний обіг з наданням гарантій, передбачених частиною 7 статті 55 МК України, про що свідчить МД №26UA205140024905U0 від 01.05.2026.
Позивач, не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товару, звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.
Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.
Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.
У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).
Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту)).
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.
Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).
Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
У розглядуваному випадку спірні рішення прийняті відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України декларант не надав усіх додаткових документів витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій, четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.
Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).
У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.
Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із МД документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України.
Так, на підтвердження заявленої у МД №226UA205140024597U0 від 30.04.2026 митної вартості товару декларантом позивача подано наступні документи: сертифікат якості № б/н від 28.04.2026; пакувальний лист б/ н від 28.04.2026; проформа інвойс від 24.03.2026 № 2601008084; комерційний інвойс № 2601008084 від 28.04.2026; міжнародна автотранспортна накладна № 2601008084 від 28.04.2026; міжнародний ветеринарний сертифікат № DE-0108003-97600254 від 28.04.2026; платіжний документ, що стосується товару № 927 від 24.04.2026; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг № 4550 від 28.04.2026; довідка бн про вартість перевезення від 28.04.2026; прайс-лист виробника товару від 20.03.2026; контракт ЗЕД від 02.01.2024 № 02/01/2024 з Додатком № 1, Додатком № 2 до нього (як такі, що в наявності у митного органу); договір про надання послуг митного брокера; Договір перевезення вантажів у міжнародних сполученнях № 1 від 01.01.2024; Заявка на перевезення № 4550 до Договору № 1 від 01.01.2024; Договір на перевезення № Р-2356 від 10.01.2023; декларація-інвойс 2601008084; лист від 28.04.2026 ФОП ОСОБА_1 про залучення перевізника; документи бухгалтерського обліку - картка рахунку 3712 та оборотно-сальдова відомість по рахунку 3712 по контракту ЗЕД від 02.01.2024 № 02/01/2024; декларація країни відправлення № 26DE533085037283B4 від 28.04.2026.
На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар митними деклараціями та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.
Як уже було встановлено судом, 02.01.2024 між Компанією «Boseler Goldschmaus GmbH & Co KG» (продавець) та ТзОВ «Євроімпорт Груп» (покупець) укладено договір купівлі-продажу №02/01/2024, відповідно до пункту 1.1. якого продавець продає, а покупець купує м`ясні продукти та продукти птиці в асортименті (іменовані надалі - товар), що обумовлено кількістю, цінами та умовами поставки вказаними окремо в інвойсах та можливих додатках до договору, які є невід`ємною частиною цього договору та завіряються печатками та підписами сторін.
Згідно з пунктами 1.3., 1.4 вказаного Договору №02/01/2024 асортимент, одиниця виміру, кількість, фасування та упаковка, ціна за одиницю продукції та загальна вартість товару вказується в Інвойсі. Продавець повинен відвантажити товар в експортній упаковці, яка узгоджується сторонами в інвойсі. Упаковка не повинна мати механічних пошкоджень.
Пунктом 2 даного Договору №02/01/2024 визначено, що продавець поставляє (передає) товар (партію товару) покупцеві на підставі заявки. Продавець, відповідно до отриманої від покупця заявки, оформляє проформу (інвойс) і передає його на адресу покупця електронним зв`язком. Перед відвантаженням продавець зобов`язаний надіслати покупцеві електронною поштою повідомлення про готовність товару до відправки і копії документів, а саме: міжнародна товарно-транспортна накладна (Коносамент/ CMR/ Авіанакладна); рахунок-фактура - 3 прим (оригінал); пакувальний лист - 3 прим (оригінал); сертифікат походження; сертифікат якості; ветеринарний сертифікат; експортна декларація, а також інші дозвільні та митні документи, отримання яких може бути необхідним для належного виконання умов укладеного договору. Продавець зобов`язаний своєчасно повідомити покупця про дату відвантаження товару та дату його прибуття в пункт поставки. Продавець надає разом з товаром оригінали вищезазначених в п. 2.3 цього договору документів на відвантаження. Дата відвантаження товару вказується в товарно-транспортній накладній в залежності від засобу транспортування. Продавець зобов`язаний за власні кошти та на власний ризик здійснити всі передбачені та необхідні процедури по завантаженню товару на транспортні засоби в місці відправлення та по митному оформленню експорту товару, його транзиту через треті країни до митного кордону України. Продавець зобов`язується за власний рахунок здійснити страхування товару на користь покупця від всіх видів ризиків на суму не менше вартості такого товару. Покупець зобов`язується за власні кошти та на власний ризик здійснити всі передбачені чинним законодавством України процедури по митному оформленню ввезення на територію України (імпорту) товару, що є предметом поставки за цим договором.
Відповідно до інвойсу (рахунок- фактура) №2601008084 від 28.04.2026 продавець поставив позивачу товар – сало свійських свиней, морожене, обвалене, без шкіри, представлене у вигляді обрізків, без будь-якої теплової кулінарної обробки, добавок, спецій, солі, приправ та інших без вмісту харчових домішок, не консервоване, в поліблоках, вагою нетто – 20995,00 кг, а всього за інвойсом на суму 12 177,10 євро згідно з контрактом №02/01/2024.
Ціна товару в інвойсі (фактурі) від 28.04.2026 №2601008084 – 12 177,10 Євро відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД №226UA205140024597U0 від 30.04.2026 – 12 177,10 Євро (графа 22).
Наданою до митного оформлення автотранспортною накладною (CMR) від 28.04.2026 № 2601008084 підтверджується поставка товару «Заморожене сало свиняче без шкіри" вагою нетто 20995,00 кг згідно із інвойсом № 2601008084.
Суд зазначає, що платіжна інструкція № 927 від 24.04.2026 на суму 12 069,23 євро оформлена з використанням системи Інтернет-банкінг з накладенням електронного підпису та містить відмітку банку про проведення оплати, є дійсною, відтак є належним доказом та підтверджує факт перерахування коштів позивачем на рахунок продавця у вказаному розмірі.
Щодо посилань митного органу в рішенні про коригування митної вартості товарів на відмінності в сумах розрахунків згідно інвойсу від 28.04.2026 №2601008084, платіжної інструкції від 24.04.2026 №927 та проформи №2601008084, суд зазначає, що ціна продажу імпортованих товарів – це ціна, зазначена саме відправником у рахунках-фактурах, що згідно з частиною другою статті 53 МК України є документом, який підтверджує митну вартість товару. Вказана в МД 26UA205140024597U0 фактурна вартість товару відповідає тій, що зазначена в інвойсі № 2601008084 від 28.04.2026 – 12 177,10 євро. Жодних розбіжностей чи суперечностей щодо ціни товару подані декларантом документи не містять. При цьому, визначаючи митну вартість за першим методом, декларант до фактурної вартості додав також витрати з перевезення товару від місця передачі перевізнику до кордону України у сумі 80 000,00 грн. і такі витрати підтверджено поданими разом із митною декларацією довідкою про витрати перевізника від 28.04.2026, про що зазначено в декларації митної вартості. 
Крім того, поставка партії товару здійснювалась на підставі Контракту № 02/01/2024 від 02.01.2024 пунктом 2.1 якого перебачено, що продавець відвантажує товар в строк 2 (двох) календарних днів від дати отримання продавцем коштів на поточний рахунок. Підпунктом 2.2.2 Контракту № 02/01/2024 від 02.01.2024 встановлено, що продавець, відповідно до отриманої від покупця заявки, оформлює проформу (інвойс) і передає його на адресу покупця електронним зв`язком. Відповідно до положень п. 4.4 Контракту № 02/01/2024 від 02.01.2024, оплата товару, що поставляється за умовами цього договору здійснюється в євро на умовах 100 % передоплати, якщо інше не погоджено сторонами в відповідному додатку або інвойсі. До митного оформлення декларантом було надано проформу-інвойс № 2601008084 від 24.03.2026 на загальну суму 12 180,00 євро на поставку товару - Заморожене свиняче сало без шкіри, м`яке за ціною одиниці (1 кг) 0,58 євро. Згадана вище проформа інвойс № 2601008084 від 24.03.2026 містить в собі примітку, відповідно до якої допускається відхилення по кількості 10% в бік збільшення/зменшення.
На виконання умов п. 2.1, п. 4.4 контракту № 02/01/2024 від 02.01.2024, декларантом до фактичної поставки та до виписки комерційного інвойсу № 2601008084 від 28.04.2026 на підставі проформи-інвойсу № 2601008084 від 24.03.2026 на суму 12 180,00 євро здійснено передоплату за товар в сумі 12 069,23 євро платіжною інструкцією від 24.04.2026. Також, декларантом до митного оформлення було подано відомості бухгалтерського обліку, а саме: оборотно-сальдова відомість по рахунку 3712 по контракту № 02/01/2024 від 02.01.2024 за період з 01.01.2026 по 27.04.2026 та картка рахунку № 3712, відповідно до яких вбачається, що станом на дату оформлення комерційного інвойсу від 28.04.2026 № 2601008084, з урахуванням оплати імпортера здійсненої 24.04.2026 пл/інструкцією № 927 на суму 12 069,23 євро, рахується переплата (Дт 3712) у сумі 12 180,00 євро, що відповідає сумі проформи інвойсу від 24.03.2026 № 2601008084 та підтверджує виконання умов договору щодо 100% передоплати за товар. Відтак, станом на 28.04.2026 імпортером здійснено розрахунок за партію товару згідно проформи-інвойсу від 24.03.2026 у повному обсязі, про що свідчать дані бухгалтерського обліку імпортера, подані митниці. 
Суд зауважує, що ціна за одиницю товару в проформі-інвойсі № 2601008084 від 24.03.2026 та в комерційному інвойсі від 28.04.2026 № 2601008084 є ідентичною, відповідає ціні, зазначеній в прайс-листі, а загальна сума коливається з огляду на фактично завантажений обсяг партії товару в межах 10%. Подана до митного оформлення платіжна інструкція в іноземній валюті № 927 від 24.04.2026 на суму 12 069,23 євро містить посилання на номер проформи-інвойсу 2601008084, який наданий до митного оформлення, відображена в бухгалтерському обліку імпортера на рахунку 3712 по контракту № 02/01/2024, що дає змогу митному органу ідентифікувати партію товару. 
Також, слід зазначити, що за висновками Верховного Суду, викладеним у постановах від 22.08.2019 у справі №810/2784/18, від 25.05.2021 у справі №520/10386/2020, надаючи оцінку умовами поставки та умовами оплати (до виставлення інвойсу), суди виходили з того, що обставини здійснення платежу можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) покупцем умов зовнішньоекономічного договору. Разом з цим, вони не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації. Суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
На переконання суду, декларантом виконана умова щодо 100% передоплати за поставлений товар, що відповідає положенням п. 2.1, п. 4.4 Контракту № 02/01/2024 від 02.01.2024 та комерційного інвойсу від 28.04.2026 № 2601008084. Зазначена партія товару повністю ідентифікується за наданими до митного оформлення товарно-супровідними документами та відомостями бухгалтерського обліку за виробником, номенклатурою, вагою нетто/брутто, ціною одиниці товару, вартості товару. 
Щодо твердження митного органу про невключення до розрахунку митної вартості товару до ціни, що була фактично сплачена за оцінюваний товар, витрат на страхування, суд звертає увагу, що ТзОВ «Євроімпорт Груп» не страхувало товар, що постачався згідно інвойсу №2601008084 від 28.04.2026, не укладало додаткових договорів та не уповноважувало третіх осіб на укладання будь-яких договорів страхування, про що було окремо повідомлено декларантом в листі від 01.05.2026 вих. № 0105/2026-01, при цьому згідно з пунктами 6, 8 частини другої статті 53 МК України декларант має обов`язок подати документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, лише якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару; страхові документи, а також документи, щ містять відомості про вартість страхування, - лише якщо здійснювалося страхування. 
Як вбачається із п. 5.5, п. 6.2 та Додатку № 1 від 01.10.2024 до Контракту № 02/01/2024 від 02.01.2024, у вартість товару включається вартість упаковки, маркування, вартість тари, палет, навантаження товару, сертифікату походження, а також страхування товару. Отже, у вартість товару згідно інвойсу включено навантаження товару у Boseler Goldschmaus GmbH & Co.KG,, Industriestr. 10., Німеччина, Garrel, 49681, що відповідає умовам поставки, зазначеним в комерційному інвойсі № 2601008084 від 28.02.2026 – FCA - Garrel. Таким чином, жодних додаткових витрат на страхування товару декларантом понесено не було, а відтак і підстави заповнювати графу 22 декларації митної вартості були відсутні.
Суд не бере до уваги твердження відповідача про невключення декларантом до заявленої митної вартості витрат на навантаження, вивантаження товару, пов`язаних з його транспортуванням на митну територію України, з огляду на умови поставки FCA, оскільки відповідно до п. 2.1. розділу 2 контракту № 02/01/2024, поставка товару здійснюється відповідно до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс 2020» на умовах вказаних в інвойсі на кожне окреме завантаження до цього договору. Умови поставки зазначені в рахунку-фактурі (комерційний інвойс) № 2601008084 від 28.04.2026 – FCA, Garrel. Згідно п.2.4-п. 2.5 контракту № 02/01/2024, продавець за власні кошти здійснює навантаження товару на транспортні засоби в місці відправлення та страхування товару. Як вбачається із п. 5.5, п. 6.2 та додатку до контракту №02/01/2024, у вартість товару включається вартість упаковки, маркування, вартість тари, палет, навантаження товару, сертифікату походження, а також страхування товару. 
Суд зауважує, що згідно офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати «Інкотермс» (редакції 2020 року) термін FCA (Free Carrier – Франко перевізник) означають, що поставка відбулася в момент, коли продавець у встановленому місці передав товар, що пройшов митне очищення для експорту, зазначеному покупцем перевізникові або іншій особі. Уважається, що відвантаження виконано після навантаження товару на транспортний засіб перевізника, оплачене продавцем. Умови поставки FCA або Франко-перевізник (... назва місця) означає, що продавець доставить вантаж, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. Вибір місця постачання вплине на зобов`язання з навантаження й розвантаження товару в даному місці: якщо постачання здійснюється в приміщенні продавця, то продавець несе відповідальність за завантаження; якщо ж постачання здійснюється в інше місце, продавець за відвантаження товару відповідальності не несе. Зі змісту зазначеного терміну вбачається, що базис поставки на умовах FCA покладає зобов`язання по завантаженню на продавця. Відповідальність знімається з відправника вантажу в той момент, коли він передає товар перевізнику, найнятому покупцем. Подальші ризики щодо транспортування вантажу покупець несе самостійно. При цьому всі експортні формальності та мита має здійснити та сплатити продавець, а витрати на імпортне оформлення залишаються на покупці. Ризики переходять від продавця до покупця після розміщення вантажу у транспорті, що належить перевізнику, або після передачі товару на місце завантаження транспорту перевізника. 
Як вбачається із документів, наданих до митного оформлення товару (контракт ЗЕД, інвойс, пакувальний лист, сертифікат якості, міжнародний ветеринарний сертифікат, CMR), умови поставки FCA Garrel, Німеччина. Адреса завантаження товару згідно зазначених вище документів та заявки на транспортування №4550 відповідає адресі виробника товару (Продавця), що зазначена у Контракті № 02/01/2024 від 02.01.2024, тобто адреса навантаження є адреса виробника, що згідно умов FCA «Інкотермс-2020» покладає обов`язок із завантаження товару на продавця та відповідає положенням контракту № 02/01/2024 від 02.01.2024.
Суд вважає помилковими є твердження митного органу в оскаржуваному рішенні про не включення декларантом таких витрат на завантаження товару до заявленої митної вартості та не відображення їх в графі 21 декларації митної вартості, оскільки такі витрати в силу положень Контракту та умови поставки FCA Garrel включені до ціни товару.
Також суд критично відноситься до твердження митного органу про невключення до митної вартості товару вартості наданих експедиційних послуг, тому що декларантом митна вартість товару у МД 26UA205140024597U0 від 30.04.2026 визначена згідно комерційного інвойсу 2601008084 від 28.04.2026 у сумі 12 177,10 євро (графа 22 МД) із додаванням складової – витрати на транспортування товару до кордону України в розмірі 80 000,00 грн., які підтверджені довідкою ФОП ОСОБА_2 від 28.04.2026, де експедиторська винагорода по території України виділена і становить 1 000,00 грн
В свою чергу, згідно частини 10 стаття 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України. Відповідно до частини 11 статті 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню: 1) плата за будівництво, спорудження, складення, технічне обслуговування або технічну допомогу, здійснені після ввезення імпортних товарів, таких як промислова установка, машини або обладнання; 2) витрати на транспортування після ввезення; 3) податки, які справляються в Україні. Відтак, експедиційні послуги є окремими від послуг транспортування послугами, що надаються декларанту на території України, суб`єктом господарювання, який зареєстрований на території України та оподатковуються відповідно до положень Податкового кодексу України, а відповідно не мають включатись до складу митної вартості товару.
Суд зауважує, що надані декларантом довідка ФОП ОСОБА_1 про вартість перевезення від 28.04.2026, а також рахунок на оплату транспортних послуг №4550 від 28.04.2026 дає можливість ідентифікації та виділення витрат на транспортування імпортованого товару після ввезення на територію України, не включених до ціни, з загального розміру витрат на транспортування до митного кордону України. Відтак, з огляду на вищенаведені норми діючого законодавства, свідчать про те, що експедиційні послуги, які є окремими від послуг з транспортування та надаються на території України (про що власне і зазначено в довідці ФОП Козій № б/н від 28.04.2026) не включаються до складових митної вартості товару.
Щодо твердження відповідача, що митна декларація країни відправлення від 28.04.2026 №26DE533085037283B4 дозволяє ідентифікувати партію товару, але не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує заявлену декларантом митну вартість, оскільки не містить вартісних і статистичних даних товару, суд зазначає таке.
Подана декларантом до митного оформлення експортна декларація країни відправлення (Німеччини) № 26DE533085037283B4 від 28.04.2026 містить інформацію про постачальника та покупця, назву, кількість товару, містить номер саме комерційного інвойсу (який містить кількісні, вартісні характеристики товару та умови поставки), що надає можливість митному органу повністю ідентифікувати партію товару. 
Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 53 Митного кодексу копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів. Разом із тим, Експортна декларація - це документ, який підтверджує проходження вантажу митного оформлення в країні відправлення та заповнюється відправником товару або митним агентством, яке здійснює оформлення (відкриття) експортної декларації. Тобто, вказаний документ не є основним і не має містити конкретні відомості щодо ціни товару, згідно яких визначається зокрема митна вартість, а може бути поданий додатково задля уточнення та доповнення певних відомостей, що необхідні для здійснення митного оформлення.
З приводу того, що до митного оформлення не подано акт прийому-передачі наданих послуг, банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортних послуг, суд наголошує, що згідно заявки на перевезення № 4550 до договору № 1 від 01.01.2024 на здійснення транспортно-експедиційних послуг автомобільним транспортом, форма і термін оплати – згідно договору. Відповідно до положення пункту 5.2 Розділу 5 договору перевезення № 1 від 01.01.2024, рахунки експедитора підлягають оплаті протягом 21 календарного дня з дати пред`явлення рахунку. За фактом виконання доручення сторони підписують акт виконаних робіт (наданих послуг), який є невід`ємною частиною договору (п. 5.6). З урахуванням того, що: 1) рахунок перевізника №4550 пред`явлений до оплати лише 28.04.2026, строк оплати його не настав; 2) Акт виконаних робіт підписується сторонами договору після виконання робіт (надання послуги), послуга надається за маршрутом Garrel (Німеччина)- м. Луцьк (Україна), що підтверджується заявкою №4550, тобто надання послуги ще не завершено, що унеможливлює надання декларантом митному органу на його вимогу доказів оплати рахунку за перевезення. Більш того, витрати на транспортування товару до кордону України у сумі 80 000,00 грн. включені декларантом до задекларованої митної вартості, їх розмір відповідає рахунку на оплату за транспортно-експедиційні послуги та відображено в графі 46 митної декларації № 26UA205140024597U0 та в графі 20 декларації митної вартості. 
Таким чином, доводи митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, та суд бере до уваги пояснення позивача про те, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення.
Суд також не може погодитися із діями відповідача стосовно витребування додаткових документів, оскільки відповідачем не вказано та не обґрунтовано, які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально.
Рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2026/000059/2 від 01.05.2026 обґрунтоване також тим, що повного переліку запитуваних документів декларантом не надано. Проте, зазначене рішення не містить вказівки на конкретні документи, які не надані декларантом та без яких неможливо визнання митної вартості товару.
Суд наголошує, що за приписами частини третьої статті 53 МК України вимога про надання документів, що підтверджують числові значення складових митної вартості, є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.
Відповідач же не встановив (не довів) наявність таких розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, або ж ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем), а сумніви митного органу щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях.
Суд наголошує, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Документом, що містить вартість та ідентифікаційні ознаки імпортованого товару є зовнішньоекономічний контракт від 02.01.2024, укладений між Компанією «Boseler Goldschmaus GmbH & Co KG» (продавець) та ТзОВ «Євроімпорт Груп» (покупець) №02/01/2024, рахунок-фактура (інвойс)№ 2601008084 від 28.04.2026, банківський платіжний документ, що стосується товару № 927 від 24.04.2026. 
Витребовуючи висновок про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, відповідач не навів обґрунтування, які складові митної вартості такий документ має підтвердити та яким чином він може підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено.
При цьому суд зазначає, що відсутність договірних відносин із третіми особами вже само по собі робить невиконуваною вимогу митного органу надати договір (угоду, контракт) з третіми особами, пов`язаними з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, а також рахунки про здійснення платежів третім особам. Тому митний орган не може покликатися на ненадання декларантом таких документів, яких у нього не було і не могло бути. Доказів протилежного відповідачем не надано. Аналогічно позивач не може надати страхових документів, оскільки страхування вантажу не здійснювалося, доказів протилежного матеріали справи не містять.
З приводу ненадання до митного оформлення банківських платіжних документів, інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, виписки з бухгалтерської документації, то це не може бути підставою для коригування митної вартості оцінюваного товару, адже оплата проведена позивачем банківським платіжним документами № 927 від 24.04.2026.
На переконання суду, відповідач не довів, що ТзОВ «Євроімпорт Груп» не включено до розрахунку митної вартості усіх витрат.
При вирішенні спору суд також враховує, що за усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021 у справі №815/6854/17, від 14.07.2020 у справі №809/1734/16) приписами МК України встановлено, що митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. При цьому наявна інформація, яка міститься в Автоматизованій системі аналізу та управління ризиками (АСАУР), повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, які зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в АСАУР інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).
Тож вартість аналогічних чи подібних товарів може істотно відрізнятись з огляду на технічний стан транспортного засобу, пробіг, умови поставки тощо. Тому формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за обраним декларантом методом.
Між тим принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами (таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27.02.2025 у справі №300/784/24).
Водночас, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).
З урахуванням наведеного висновок у спірному рішенні про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.
За обставин цієї справи відсутні підстави стверджувати про наявність розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, або ж ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем).
Приписами пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Митним органом не враховано, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, необхідно навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів, не зазначено чи за такими ж товаро-супровідними документами поставлявся ідентичний товар, тощо. Тобто не надано доказів, що ввезення вказаних товарів відбувалося на тих же умовах доставки та з тією ж самою відстанню.
Суд вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, оскільки у ньому, крім номера та дати МД, на підставі якої здійснено розрахунок скоригованої митної вартості товару, будь-яких пояснень щодо коригувань на обсяги партії ідентичних товарів, умов поставки, комерційних умов не наведено. Митний орган не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем у митних деклараціях було зазначено не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.
На думку суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеною декларантом митною вартістю товару. Тому підстави вважати, що рішення відповідача №UA205140/2026/000059/2 від 01.05.2026 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм частини другої статті 55 МК України, відсутні, а отже це рішення підлягає скасуванню як протиправне.
Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
Поряд з цим, надаючи оцінку кожному аргументу учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29). Наведена позиція Європейського суду з прав людини також застосовується і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 28.08.2018 у справі №802/2236/17-а.
Аналогічна позиція викладена у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2026 у справі № 140/14223/24 .
Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки суд задовольняє позов повністю, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2 662,40 грн, сплачений платіжною інструкцією від 22.05.2026 №3106.
При вирішенні питання щодо стягнення решти судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн та витрати на перекладача в сумі 3 500,00 грн) суд зазначає таке.
Відповідно до пункту першого частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
За приписами частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Отже, аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Разом з цим при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 28.04.2021, від 08.02.2022 у справах №640/3098/20 та №160/6762/21 відповідно, від 18.08.2022 у справі №540/2307/21.
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16.
У постанові Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №826/2689/15 міститься правова позиція щодо застосування частини третьої статті 134 КАС України, відповідно до якої чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони. Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 (справа №815/1479/18), від 15.07.2020 (справа №640/10548/19), від 21.01.2021 (справа №280/2635/20), від 03.08.2022 (справа №280/4264/21).
Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.08.2022 у справі №520/6658/21).
На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивач надав договір про надання правової допомоги від 17.01.2024 №1701/2024-01, додаток №28 до договору про надання правової допомоги від 04.05.2026, рахунок від 01.06.2026, платіжну інструкцію від 03.06.2026.
Відповідно до додатку №28 від 04.05.2026 до договору про надання правової допомоги №1701/2024-01 адвокатським об`єднанням надано такі послуги: аналіз підстав відмови у визнанні митної вартості товарів, підготовка та подання до адміністративного суду позову, супровід справи в судах всіх інстанцій, складання, підписання та подання заяв по суті, процесуальних заяв, інших клопотань, заяв, тощо, представництво інтересів клієнта в судових засіданнях в судах всіх інстанцій, а також, у випадку необхідності – збір доказів, складання та подання адвокатських запитів.
На підставі виставленого рахунка від 01.06.2026, позивач сплатив на користь адвокатського об`єднання передплату в розмірі 8 500,00 грн, про що свідчить платіжна інструкція від 03.06.2026 на загальну суму 25 500,00 грн.
Суд зазначає, що вартість правової допомоги, що визначена у підпунктах 1.1.2-1.1.3 додатку №28 від 04.05.2026 у фіксованому розмірі 8 500,00 грн, включає в себе супровід справи в судах всіх інстанцій, представництво інтересів клієнта в судових засіданнях в судах всіх інстанцій, а також в разі необхідності – збір доказів. 
Водночас, представник позивача просить стягнути витрати на правову допомогу в сумі 5 000,00 грн.
Суд, враховуючи зазначені обставини, складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, з урахуванням усталеної практики Верховного Суду у цій категорії справ) та значення справи для сторін, час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг, та їх обсяг, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, зважаючи на клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
За приписами частин п`ятої - восьмої статті 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.03.2020 у справі № 160/7049/19, які полягають у такому.
Склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Так, позивач на понесення витрат на послуги з перекладу подав до суду копії рахунку-фактури від 21.05.2026 №1320, платіжну інструкцію від 22.05.2026 №3103 про оплату послуг перекладу в сумі 2 980,00 грн.
Зі змісту вказаних документів вбачається надання бюро перекладів «ЕКСЛЕНГ» послуг перекладу документів (11,5 аркушів) під МД №26UA205140024597U0 в розмірі 2 980,00 грн. При цьому, перекладені на українську мову документи наявні у справі та були взяті до уваги судом як належні та допустимі докази під час вирішення цієї справи.
На думку суду, розмір понесених позивачем витрат в сумі 2 980,00 грн є співмірним із складністю справи та обсягом наданих перекладачем послуг, підтверджується належними та допустимими доказами, а тому підлягає стягненню на користь позивача.
З урахуванням наведеного, на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати в загальному розмірі 8 642,40 грн (з них: судовий збір в сумі 2 662,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн; витрати на оплату послуг залученого позивачем перекладача в розмірі 2 980,00 грн).
Керуючись статтями 72-77, 90, 134, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Митного кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205140/2026/000059/2 від 01.05.2026.
Стягнути з Волинської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроімпорт Груп» судові витрати в загальному розмірі 8 642,40 (вісім тисяч шістсот сорок дві) гривні 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроімпорт Груп» (03126, м. Київ, вул. Ак. Білецького, 34/31; код ЄДРПОУ 45372374);
Відповідач: Волинська митниця (44350, Волинська область, с. Римачі, вул. Призалізнична, 13; код ЄДРПОУ 43958385).

Суддя С.Ф. Костюкевич