БІЛОГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД  ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ вул. Шевченка, 42, смт Білогір`я, Шепетівський район, Хмельницька область, 30200 тел./факс (03841) 2-14-44, тел. 2-03-97, е-mail: inbox@bg.km.court.gov.ua, web:https://bg.km.court.gov.ua/sud2201/, код ЄДРПОУ 02886947

Справа № 669/199/26
Провадження № 2-о/669/16/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 липня 2026 року смт.Білогір`я

Білогірський районний суд Хмельницької області 
в складі: головуючого – судді Вишневського В.О.,
з участю: секретаря судового засідання Юрчук А.В., 
представника заінтересованої особи–Міністерства оборони України Балтака Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в с-щі Білогір`я цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту перебування на утриманні, 

ВСТАНОВИВ:
11 березня 2026 року ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Кучерука Т.М., звернулась до суду з заявою про встановлення факту перебування її на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зник безвісти 17 червня 2025 року, заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 .
В обгрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначила, що після укладення шлюбу з ОСОБА_3 вона тривалий час проживала однією сім`єю з чоловіком та його двома синами від попереднього шлюбу, фактично виконуючи функції матері щодо виховання та догляду пасинків. Наразі старший син та чоловік померли, а молодший син, ОСОБА_2 , зник безвісти у червні 2025 року під час виконання бойового завдання в зоні бойових дій.
Оскільки заявниця є особою пенсійного віку, а її пенсія була недостатньою, пасинок ОСОБА_4 систематично й постійно надавав матеріальну допомогу (шляхом переказів на рахунок її доньки та оплати життєвих потреб), що було основним джерелом її існування та підтверджується документально. Зважаючи на те, що військовослужбовець не мав власної родини, встановлення судом факту перебування на його утриманні необхідне їй для оформлення одноразової грошової допомоги.
Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 13 березня 2026 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.
Заявниця ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник в судове засідання не з`явився, проте 17 липня 2026 року подав клопотання до суду про розгляд справи за його відсутності.
Заінтересована особа – головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницької області про дату, час та місце розгляду справи повідомлене належним чином, представник в судове засідання не з`явився, проте 15 липня 2026 року подав пояснення, в яких зазначив, що у відомства наразі немає підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Це зумовлено відсутністю документів, які б підтверджували факт її перебування на утриманні померлого військовослужбовця ОСОБА_2 . Крім того, вказав, що заявниця є мачухою померлого, а ця категорія громадян взагалі не входить до визначеного законом кола осіб, які мають право на таку пенсію. 
Водночас представник Пенсійного фонду України зауважив, що встановлення факту перебування на утриманні та оцінка відповідних доказів (зокрема того, чи була допомога померлого основним джерелом існування заявниці) є виключною компетенцією суду. З огляду на це, Управління просить суд об`єктивно дослідити всі матеріали справи та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України Балтак Д.О. в судовому засіданні пояснив, що у суду немає правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні. Представник наголосив, що заявниця визначила метою звернення отримання грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 як його мачуха. Однак, відповідно до норм профільного Закону та Порядку КМУ № 884, особи, які просто перебували на утриманні військового, а також мачухи, взагалі не входять до переліку родичів, яким дозволено виплачувати грошове забезпечення зниклого безвісти. 
Міноборони підкреслило, що в судовому порядку можуть встановлюватися лише ті факти, які безпосередньо породжують юридичні наслідки та право на виплати. Оскільки чинне законодавство все одно не передбачає можливості призначення грошового забезпечення мачусі утримання, заявниця помилково вважає, що це рішення суду надасть їй таке право. Крім того, ухвалення рішень, які не призводять до реальних змін в обсязі майнових прав особи, суперечить практиці Великої Палати Верховного Суду та Конвенції про захист прав людини.
Заінтересована особа військова частина НОМЕР_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник в судове засідання не з`явився.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 
Судом встановлено, що між заявницею ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище – ОСОБА_5 , відповідно до свідоцтва про народження від 22 грудня 1971 року серії НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 23 листопада 1989 року було укладено шлюб, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , актовий запис № 34.
Згідно свідоцтва про смерть, виданого 17 жовтня 2025 року серії НОМЕР_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 .
Від попереднього шлюбу в ОСОБА_3 народилось двоє синів: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заявниця зазначає, що старший син її чоловіка – ОСОБА_6 помер, проте жодних доказів на підтвердження цього факту суду не надано.
Згідно зі сповіщенням сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого), зниклого безвісти від 27 червня 2025 року, молодший син, ОСОБА_2 , зник безвісти під час виконання бойового завдання у зоні безпосередніх бойових дій в районі населеного пункту Яблунівка, Краматорського району Донецької області під час відсічі збройної агресії рф.
ОСОБА_1 вказує, що вона разом із чоловіком є особами пенсійного віку та отримують пенсійні виплати (на підтвердження чого додала копію пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 від 10 грудня 2002 року), проте розмір цих виплат був недостатнім для забезпечення належного рівня життя та покриття всіх необхідних витрат. У зв`язку з цим ОСОБА_2 систематично надавав їм матеріальну допомогу, що також підтверджується платіжними інструкціями, відповідно до яких здійснювались грошові перекази.
Крім того, згідно відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 28 січня 2026 року № 53/01-26 та довідки про склад сім`ї, виданої Ямпільською селищною радою Шепетівського району Хмельницької області від 05 вересня 2023 року № 1140/02-29 ОСОБА_2 та заявниця ОСОБА_1 проживали разом по АДРЕСА_1 до та після смерті біологічного батька ОСОБА_4 .
На підтвердження факту спільного проживання заявниця ОСОБА_1 надала суду сімейні фотокартки, на яких вона зображена разом із чоловіком та його синами, а також лист, де старший син звертається до своєї сім`ї.
Дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що визначальним для вирішення цього спору є з`ясування кола осіб, які мають право на соціальний захист та пенсійне забезпечення у разі втрати або зникнення безвісти військовослужбовця.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі – Закон № 2262-ХІІ) пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.
Згідно статті 30 Закону № 2262-ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні. Непрацездатними членами сім`ї відповідно до Закону вважаються: а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" або є особами з інвалідністю; в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію.); г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати; д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює. 
Згідно ч. 2 ст. 30 Закону № 2262-ХІІ незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби. 
Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію. 
Аналіз наведених норм свідчить, що законодавець встановив вичерпний перелік членів сім`ї померлого або зниклого безвісти військовослужбовця, які мають право на пенсійне забезпечення. Можливість призначення таких виплат пов`язана виключно з наявністю статусу дружини (чоловіка), дітей, батьків, дідів, бабусь, братів чи сестер військовослужбовця. 
Суд зазначає, що ОСОБА_1 є мачухою зниклого безвісти ОСОБА_2 , оскільки перебувала у шлюбі з його батьком. Відносини свояцтва (між мачухою та пасинком) не прирівняні законом до родинних зв`язків чи усиновлення. Відтак, заявниця не підпадає під визначення «батьків» військовослужбовця, а також не належить до жодної іншої категорії родичів (дружина, діти, онуки, сестри тощо), які мають право на таку пенсію. Розширене тлумачення цього переліку нормами Закону № 2262-ХІІ не передбачено. 
Аналогічні правила діють і щодо інших соціальних виплат. Реалізація вказаних заявником прав на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачена Законом України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України № 884 від 30 листопада 2016 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти». Ці нормативно-правові акти також містять закритий перелік осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення зниклого безвісти військового, і статус мачухи до нього не входить. 
Оскільки встановлені законом переліки осіб є вичерпними, статус мачухи виключає можливість віднесення заявниці до кола суб`єктів, що мають право на отримання пенсії чи грошового забезпечення зниклого військовослужбовця. 
Стосовно посилання заявниці на ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України та правову позицію Конституційного Суду України, викладену в рішенні від 03.06.1999 № 5-рп/99 щодо визначення поняття «сім`я» та критеріїв належності осіб до членів сім`ї, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі наданих доказів. 
Нормами ст. 315 ЦПК України визначено вичерпний перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку, а також передбачено можливість встановлення інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав.
Разом з тим, зі змісту поданої заяви вбачається, що предметом даного судового розгляду є виключно вимоги про встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні зниклого безвісти ОСОБА_2 . Вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю чи факту належності до кола членів його сім`ї заявниця не заявляла. З огляду на це, аргументи заявниці з посиланням на норми Сімейного кодексу України та рішення Конституційного Суду України щодо ведення спільного господарства та сімейних відносин виходять за межі предмета доказування у цій справі та не спростовують висновків суду про відсутність підстав для задоволення заяви
За таких обставин, встановлення судом факту перебування ОСОБА_1 на утриманні пасинка не потягне за собою виникнення правових наслідків, оскільки вона не має права на вказані виплати в силу закону. Враховуючи, що в порядку окремого провадження підлягають встановленню лише ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 293, 294, 315, 319, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:
В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту перебування на утриманні – відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Василь ВИШНЕВСЬКИЙ