Справа № 199/2462/26
(2/199/3674/26) 

РІШЕННЯ
Іменем України

11.08.2026 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Мацак А.О., за участі представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Бровкіної М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про встановлення факту постійного проживання без реєстрації, визнання права користування житловим приміщенням, - 
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про встановлення факту постійного проживання без реєстрації, визнання права користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказав, що з 20.10.2020 року вінзареєстрований та мешкає за адресою : АДРЕСА_1 .
В липні 2024 року позивач звернувся до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з заявою стосовно надання житлової площі у гуртожитку комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади за вищевказаною адресою. 
У відповідь на заяву ОСОБА_2 . Департамент житлового господарства повідомив, що у поданому пакеті документів відсутні довідки з попередніх місць реєстрації позивача за період з лютого 1998 року по березень 2010 року. На заяву від 21.08.2023 року щодо надання інформації про первинну реєстрацію заявника ОСОБА_2 за адресами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради повідомив, що позивач за наявними даними картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 16.03.2010 року по 22.09.2020 року.
У спірний період часу, а саме на момент народження заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 його батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 постійно мешкали та були зареєстровані за адресою : АДРЕСА_2 ., що підтверджується домовою книгою та відповіддю Департаменту адміністративних послуг Дніпровської від 16.04.2024 р. № 10/5-628, в якій зазначено, що ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 18.07.1986 року по 18.06.1993 року, з 05.03.1996 року по 22.09.2020 року. Тобто ОСОБА_2 , як неповнолітня дитина мешкав разом з батьками, які не здійснили його реєстрацію згідно законодавства до свого повноліття. З 20.10.2020 року позивач зареєстрований та мешкає за адресою : АДРЕСА_1 Таким чином позивач, який був неповнолітнім постійно мешкав зі своїм батьками, які не зареєстрували його у передбаченому законом порядку за адресою АДРЕСА_2 у період часу з 10 лютого 1998 року по 20.10.2020 року.
З огляду на те, що позивач не має можливості встановити факт проживання за адресою : АДРЕСА_2 в період з лютого 1998 року по березень 2010 року іншим шляхом, а також позбавлений можливості отримати документи необхідні для реалізації конституційного права на житло, шляхом приватизації державного майна, він вимушений встановлювати даний юридичний факт у судовому порядку.
У зв`язку з викладеним позивач просив суд встановити факт що він постійно та безперервно проживав без реєстрації за адресою : АДРЕСА_2 у період часу з 10 лютого 1998 року по 15 березня 2010 року. Визнати за ним право користування квартирою розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 24 березня 2026 року відкрито провадження по справі.
Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, надали суду пояснення аналогічні викладеним у позові.
Представник відповідача Дніпровської міської ради в судовому засіданні покладалась на розсуд суду після надання позивачем ордеру.
Представник відповідача Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради до судового засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.
Вислухавши пояснення представників сторін, свідка ОСОБА_3 , вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Дніпропетровську. Батьками позивача є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які постійно мешкали та були зареєстровані за адресою : АДРЕСА_2 ., що підтверджується домовою книгою та відповіддю Департаменту адміністративних послуг Дніпровської від 16.04.2024 р. № 10/5-628, в якій зазначено, що ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 18.07.1986 року по 18.06.1993 року, з 05.03.1996 року по 22.09.2020 року. Тобто ОСОБА_2 , як неповнолітня дитина мешкав разом з батьками, які не здійснили його реєстрацію згідно законодавства до свого повноліття. З 20.10.2020 року позивач зареєстрований та мешкає за адресою : АДРЕСА_1 Таким чином позивач, який був неповнолітнім постійно мешкав зі своїм батьками, які не зареєстрували його у передбаченому законом порядку за адресою АДРЕСА_2 у період часу з 10 лютого 1998 року по 20.10.2020 року. Данні обставини підтвердженні в судовому засіданні свідком ОСОБА_3 .
Згідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Відповідно до ордеру на жилу прощу в гуртожитку № НОМЕР_1 серія ДВПГМ від 13 жовтня 2020 року, виданого публічним акціонерним товариством «ДНІПРОВАЖПАПІРГІРМАШ», ОСОБА_2 надано право зайняття жилого приміщення в гуртожитку по АДРЕСА_1 площею 18,1 кв.м. Ордер виданий на підставі наказу ліквідатора ПАТ «Дніпроважпапіргірмаш» про надання житлового приміщення у гуртожитку від 09.09.2020 року та 13.10.2020 року. Цей ордер є підставою для вселення на надану жилу прощу. 
Позивач звернувся до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з заявою стосовно надання житлової площі у гуртожитку комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади за вищевказаною адресою. У відповідь на заяву ОСОБА_2 . Департамент житлового господарства повідомив, що у поданому пакеті документів відсутні довідки з попередніх місць реєстрації позивача за період з лютого 1998 року по березень 2010 року. На заяву від 21.08.2023 року щодо надання інформації про первинну реєстрацію заявника ОСОБА_2 за адресами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради повідомив, що позивач за наявними даними картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 16.03.2010 року по 22.09.2020 року.
Відповідно до п. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України - підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав здійснюється в судовому порядку.
Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частина 1 ст. 315 ЦПК України містить перелік юридичних фактів, які встановлює суд, утім, згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно ст. 17 ЦК УРСР (в редакції чинній станом на 10.07.2001) місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів.
Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Частиною першою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Згідно ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.
Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.
Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Згідно ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.
Статтею 129 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.
Порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України (ст. 130 ЖК України).
Стосовно обставин спірних правовідносин сторін у даній цивільній справі, то в ході її розгляду на підставі аналізу змісту поданих стороною позивача доказів, підтверджено дійсність заявленого позивачем до встановлення факту, а саме постійного проживання без реєстрації ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), у період часу з 10.02.1998 по 15.03.2010 у будинку АДРЕСА_2 .
У той же час позивачем не доведено належними та допустимими доказами той факт, що право його на користування житлом оспорюється або не визнається відповідачами.
Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Враховуючи, що встановлені обставини, суд дійшов висновку про те, що стягнення судових витрат з відповідачів призведе до порушення принципів пропорційності та верховенства права.
За таких обставин, суд не здійснює розподіл судових витрат, а судові витрати слід залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст. 263- 265 ЦПК України, ст.29 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про встановлення факту постійного проживання без реєстрації, визнання права користування житловим приміщенням,- задовольнити частково.
Встановити факт постійного проживання без реєстрації ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), у період часу з 10.02.1998 по 15.03.2010 у будинку АДРЕСА_2 .
В іншій частині позову відмовити.
Судові витрати позивача у вигляді судового збору віднести за його рахунок.
Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складення повного рішення апеляційної скарги.
Повне рішення складено 21.08.2026.

Суддя          В.В. Руденко