Справа №944/5648/23 Головуючий у 1 інстанції:Гіряк С.І. 
Провадження №22-ц/811/275/26 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 липня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,
секретар: Черевко В.В.,

за участі в судовому засіданні представника заявника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області в складі судді Гіряк С.І. від 29 грудня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи – ОСОБА_3 , Управління соціального захисту населення Яворівської районної адміністрації Львівської області, Мостиська міська рада як орган опіки та піклування про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 29 грудня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи – ОСОБА_3 , Управління соціального захисту населення Яворівської районної адміністрації Львівської області, Мостиська міська рада як орган опіки та піклування про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна – задоволено частково.
Визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає у АДРЕСА_1 – недієздатним.
Встановлено опіку над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає у АДРЕСА_1 .
Покладено обов`язки опікуна над недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на Мостиську міську раду Львівської області як орган опіки та піклування до вирішення питання про призначення опікуна, в порядку визначеному законодавством.
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном над недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – відмовлено.
Судові витрати віднесено на рахунок держави.
Вказане рішення оскаржив ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Мостиського районного суду Львівської області від 29 грудня 2025 року в частині відмови у призначенні опікуном ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення, яким призначити ОСОБА_1 опікуном над недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначає, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є двоюрідним братом ОСОБА_1 , що підтверджується наданими свідоцтвами про народження, шлюб, розірвання шлюбу, смертю батьків та витягами з Державного реєстру актів цивільного стану. ОСОБА_3 є особою з інвалідністю з дитинства першої групи А, що підтверджується довідкою МСЕК, та проживає разом із заявником за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно висновку лікарської комісії №243 від 08.08.2022 та висновку судово-психіатричного експерта №448 від 24.04.2024, ОСОБА_3 страждає тяжким психічним розладом, не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними, потребує постійного стороннього догляду, опіки, медичної допомоги та захисту своїх прав та інтересів. Крім того, ОСОБА_3 не має дітей, братів чи сестер, а найближчих родичів, здатних здійснювати догляд, немає. Фактичний догляд за ним протягом тривалого часу здійснює виключно заявник, який проживає разом із ним, забезпечує належні умови проживання, лікування, побутове обслуговування та представляє його інтереси. Мати заявника, яка є рідною тіткою ОСОБА_3 , є особою похилого віку та сама потребує сторонньої допомоги. Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов, ОСОБА_1 проживає разом із ОСОБА_3 та здійснює постійний догляд за ним. Орган опіки та піклування підготував подання про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном, яке затверджене рішенням виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області №9 від 20.11.2025. Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував положення статей 60, 63 ЦК України, дійшовши помилкового висновку про недоцільність призначення ОСОБА_1 опікуном через наявність «інших родичів», які теоретично могли б здійснювати догляд. При цьому судом не встановлено жодної конкретної особи, яка б здійснювала або могла здійснювати такий догляд, а посилання на висновок експерта про те, що ОСОБА_3 є «молодшим із двох дітей», не підтверджується належними та допустимими доказами. Вказує, що закон не встановлює пріоритетності родичів при призначенні опікуна, а передбачає врахування особистих стосунків, можливості виконувати обов`язки опікуна та інтересів підопічного. На його думку, суд першої інстанції безпідставно підмінив критерій найкращих інтересів недієздатної особи припущеннями про можливу наявність інших родичів, які не зверталися із заявами, не здійснювали догляду та не були кандидатами, запропонованими органом опіки. Також вказує на безпідставність висновків суду щодо можливості здійснення опіки матір`ю заявника – ОСОБА_4 , яка є особою похилого віку, не проживає з недієздатним та фактично не здійснювала за ним догляду. Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки встановленим обставинам, а саме: спільному проживанню заявника з недієздатним, тривалому здійсненню догляду, отриманню державної допомоги як особою, що доглядає за інвалідом першої групи, належному стану здоров`я заявника, позитивній характеристиці та погодженню його кандидатури органом опіки та піклування. На думку апелянта, суд фактично поклав на заявника обов`язок доводити непридатність інших осіб до виконання обов`язків опікуна, чого закон не вимагає, а також вибірково оцінив докази та вийшов за межі фактичних обставин справи. При цьому суд не встановив жодних обставин, які б свідчили про неналежне виконання заявником обов`язків, конфлікт інтересів чи загрозу правам недієздатної особи. Також вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на статус заявника як військовозобов`язаного, оскільки ОСОБА_1 не проходить військову службу та не перебуває у лавах ЗСУ. Окрім цього, апелянт вказує на сумніви щодо неупередженості суду першої інстанції, зазначаючи, що попередня ухвала про повернення заяви була скасована Львівським апеляційним судом, однак при новому розгляді суд першої інстанції повторно застосував формальний підхід та фактично проігнорував інтереси недієздатної особи. Зазначає, що наслідком оскаржуваного рішення є позбавлення особи з тяжким психічним розладом стабільного персонального опікуна, тоді як фактичний догляд здійснюється саме заявником, а формальне покладення опіки на орган місцевого самоврядування не забезпечує належного захисту прав та інтересів підопічного.
В судове засідання окрім представника заявника ОСОБА_1 – Дегтяренка О.О., решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника на підтримання скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 4, 76, 77, 81, 89, 293, 299, 300 ЦПК України, ст.ст. 30, 39-41, 60, 63 ЦК України, Правила опіки та піклування, затверджені наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88, постанову Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №736/1508/17, постанову Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №751/9572/19, постанову Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі №552/3443/20, постанову Верховного Суду від 7 квітня 2022 року у справі №712/10043/20, постанову Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №736/1508/17 та задовольняючи заяву частково, виходив з того, – що з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що батьками записані: ОСОБА_5 – батько, ОСОБА_4 – мати. З копії свідоцтва про народження, виданого повторно, № НОМЕР_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що батьками записані: ОСОБА_6 -батько, ОСОБА_7 – мати. З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вбачається, що батьками записані: ОСОБА_9 – батько, ОСОБА_10 – мати. Згідно витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00049565625 від 19.02.2025 після одруження 10.03.1980 ОСОБА_8 змінила прізвище з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 ». Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України №00049849068, батьками ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , записані ОСОБА_9 – батько, ОСОБА_10 – мати. Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 22.10.2021 батько ОСОБА_3 – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого повторно 05.03.2025, мати ОСОБА_3 – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_8 . ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , являється особою з інвалідністю першої групи А з дитинства безтерміново, потребує постійного стороннього догляду, нагляду та допомоги, що підтверджуються копією довідки МСЕК серії 10 ААА №860433 від 10.05.2012. Згідно висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №243 від 08.08.2022 ОСОБА_3 обмежений в самообслуговуванні, обмежений в здатності до орієнтації, обмежений в здатності до спілкування, обмежений в здатності контролювати свою поведінку. Згідно копії паспорта серії НОМЕР_6 ОСОБА_14 з 21.02.1997 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . Згідно копії паспорта серії НОМЕР_7 ОСОБА_3 з 21.07.2003 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Згідно копії Акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи №106 від 08.02.2023, виданого виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області, ОСОБА_1 фактично проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , разом з двоюрідним братом ОСОБА_3 . Згідно копії Акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи №387 від 01.07.2025, виданого виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області, ОСОБА_1 фактично проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , разом з двоюрідним братом ОСОБА_3 , інвалідом І групи, який потребує стороннього догляду і він опікується ним. ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Яворівської РДА та з 22.02.2023 отримує допомогу як особа, яка здійснює догляд за особою з інвалідністю І групи внаслідок психічного розладу ОСОБА_3 , що підтверджується копіями довідок №444 від 22.02.2023, №1258 від 15.08.2023, №493 від 21.02.2024, №1301 від 23.08.2024. Відомості про те, хто здійснював догляд до 22.02.2023 відсутні. Згідно висновку про стан здоров`я, виданого медичним центром «Добромед» міста Львова №596418 від 03.07.2025 ОСОБА_1 здоровий. Як вбачається з висновку судово-психіатричної експертизи №448 від 24.04.2024 ОСОБА_15 страждає тяжким психічним розладом у вигляді розумової відсталості в ступені вираженої імбецильності з емоційно-вольовими розладами та поведінковими порушеннями, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, за своїм психічним станом потребує опіки, не здатний правильно сприймати обставини по справі та давати відповідні докази. Зі змісту вказаного висновку також вбачається, що ОСОБА_3 є молодшим з 2-х дітей в сім`ї. Рішенням виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області №9 від 20.11.2025 затверджено подання Опікунської ради про доцільну можливість призначення ОСОБА_1 опікуном громадянина ОСОБА_3 . Зі змісту згаданого висновку також відомо, що заявник ОСОБА_1 проживає разом з двоюрідним братом ОСОБА_3 , здійснює догляд за ним, слідкує за його станом здоров`я, забезпечує належні умови проживання. В даному висновку не вказані відомості про відсутність інших осіб, які б могли здійснювати догляд та обґрунтування про неможливість здійснювати догляд іншими родичами, зокрема тіткою ОСОБА_8 , матір`ю ОСОБА_1 суд зазначив, що призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку – забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Враховуючи наведене, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши обставини справи та надані учасниками докази, суд прийшов до переконання, що ОСОБА_3 є особою, яка внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, суд вважав, що його слід визнати недієздатним. Крім того, для досягнення мети цивільного судочинства, зокрема захисту порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку – забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою, обов`язком суду є призначення такій особі опікуна. Щодо вимоги заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатної особи суд зазначив, що нормами законодавства передбачено чіткий порядок призначення над недієздатними особами опіки, а саме – за поданням відповідного органу. Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з заявою про можливість виконання обов`язків опікуна над двоюрідним братом ОСОБА_3 . Встановлено, що опікунська рада під час розгляду заяви ОСОБА_1 вирішила погодити його кандидатуру в опікуни, оскільки він проживає разом з братом, здійснює догляд за ним, слідкує за його станом здоров`я, забезпечує належні умови проживання, по місцю проживання характеризується позитивно, здоровий та може бути призначений опікуном. Окрім цього, із змісту вказаного висновку вбачається, що заявник ОСОБА_1 фактично проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , разом з двоюрідним братом ОСОБА_3 . Під час судового розгляду, зі змісту висновку судово-психіатричного експерта №448 від 24.04.2024 було встановлено, що в ОСОБА_3 є ще брат/сестра, оскільки він є молодшим з 2-х дітей в сім`ї, а також є мати ОСОБА_1 (тітка ОСОБА_3 ) – ОСОБА_4 , однак органом опіки і піклування у поданні про можливість призначення опікуном ОСОБА_1 не обґрунтовано неможливість здійснювати догляд іншими родичами. Вказані обставини не були предметом дослідження на засіданні опікунської ради. Більше того, з матеріалів справи вбачається, що мати ОСОБА_3 померла у 2012 році, а батько у 2021, однак відомостей, хто здійснював догляд після смерті батька до 22.02.2023 відсутні. Доказів наявності перешкод у здійсненні ОСОБА_4 догляду не надав. Судом не було встановлено обставин, які б перешкоджали чи унеможливлювали призначення вказаної особи опікуном ОСОБА_3 . В матеріалах справи відсутні належні та достатні докази того, що саме заявник, який є двоюрідним братом ОСОБА_3 , за наявності інших родичів, забезпечить належний догляд підопічному, що саме між ним та підопічним склалися якнайкращі особисті приязні відносини, у порівнянні з іншими родичами. Відтак, суд вважав, що вказане подання є недостатньо обґрунтованим, оскільки орган опіки та піклування при підготовці подання та дачі висновку щодо доцільності призначення опікуна ОСОБА_3 , не встановив факт наявності інших осіб, здатних здійснювати догляд за ним та не обгрунтував належним чином неможливість призначення їх опікунами. Крім того, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 хворіє протягом тривалого часу, однак в матеріалах справи та поданні органу опіки та піклування відсутні відомості щодо того, хто саме здійснював догляд за ним до моменту звернення до суду. Також, в матеріалах справи та в поданні органу опіки та піклування відсутні дані щодо місця праці та сімейного стану заявника, які можуть бути обставинами, що перешкоджають у здійсненні постійного догляду за двоюрідним братом ОСОБА_3 . Також, заявник є військовозобов`язаним та відстрочки від призову під час мобілізації не має. Суд звернув увагу, що станом на сьогоднішній день саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення її опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому напрямку, та належним чином мотивувати свій висновок про можливість призначення конкретної особи опікуном та, перш за все, необхідність такого. Даний фактор не був врахований органом опіки і піклування при винесенні подання, крім того, на неодноразовий виклик до суду представник органу опіки і піклування не з`явився, пояснення щодо подання про призначення заявника опікуном не надав. Тому заява в частині вимог призначення опікуна не може бути задоволена. Разом з тим, суд зобов`язаний встановити опіку над недієздатним. В цьому випадку обов`язки опікуна над недієздатним тимчасово покладаються на орган опіки і піклування за місцем проживання (перебування) недієздатного, до вирішення питання про призначення опікуна в порядку визначеному законом. Разом з тим, суд врахував, що заявник здійснює догляд за ОСОБА_3 , який доводиться йому двоюрідним братом. Тому, суд, на вирішення заяви, вважав за необхідне встановити опіку над недієздатним ОСОБА_3 , та тимчасово до вирішення питання про призначення опікуна над недієздатним, покласти обов`язки опікуна на орган опіки і піклування. Враховуючи зазначені обставини, суд прийшов до переконання, що заява підлягає частковому задоволенню відповідно до наведених висновків.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги таких висновків суду не спростовують.
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі заявою, заінтересовані особи – ОСОБА_3 , Управління соціального захисту населення Яворівської районної адміністрації Львівської області, Мостиська міська рада як орган опіки та піклування, про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, в якій просив:
- визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним, встановити над ним опіку призначивши ОСОБА_1 його опікуном.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_3 є двоюрідним братом заявника з сторони матері та є інвалідом першої групи з дитинства. Внаслідок психічного розладу ОСОБА_3 обмежений до самообслуговування, у здатності до орієнтації, спілкування, у здатності контролювати свою поведінку. Догляд за ОСОБА_3 здійснював його батько, однак він помер близько трьох років тому, у зв`язку з чим догляд за ним здійснює заявник ОСОБА_1 .
Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не спростовано та не оспорено, – з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що батьками записані: ОСОБА_5 – батько, ОСОБА_4 – мати (т.1, а.с.203).
З копії свідоцтва про народження, виданого повторно, № НОМЕР_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що батьками записані: ОСОБА_6 – батько, ОСОБА_7  – мати (т.1, а.с.202).
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вбачається, що батьками записані: ОСОБА_9 – батько, ОСОБА_10 – мати (т.1, а.с.202 зворотна сторона).
Згідно витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00049565625 від 19.02.2025 після одруження 10.03.1980 ОСОБА_8 змінила прізвище з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 ».
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України №00049849068, батьками ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , записані ОСОБА_9 – батько, ОСОБА_10 – мати.
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 22.10.2021 батько ОСОБА_3 – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого повторно 05.03.2025, мати ОСОБА_3 – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_8 .
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою з інвалідністю першої групи А з дитинства безтерміново, потребує постійного стороннього догляду, нагляду та допомоги, що підтверджуються копією довідки МСЕК серії 10 ААА №860433 від 10.05.2012 (т.1, а.с.194-195).
Згідно висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №243 від 08.08.2022 ОСОБА_3 обмежений в самообслуговуванні, обмежений в здатності до орієнтації, обмежений в здатності до спілкування, обмежений в здатності контролювати свою поведінку (т.1, а.с.192).
Згідно копії паспорта серії НОМЕР_6 ОСОБА_14 з 21.02.1997 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно копії паспорта серії НОМЕР_7 ОСОБА_3 з 21.07.2003 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.188,195 зворотня сторона).
Згідно копії Акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи №106 від 08.02.2023, виданого виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області, ОСОБА_1 фактично проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , разом з двоюрідним братом ОСОБА_3 (т.1, а.с.6).
Згідно копії Акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи № 387 від 01.07.2025, виданого виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області, ОСОБА_1 фактично проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , разом з двоюрідним братом ОСОБА_3 , інвалідом І групи, який потребує стороннього догляду і він опікується ним (т.1, а.с.207).
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Яворівської РДА та з 22.02.2023 отримує допомогу як особа, яка здійснює догляд за особою з інвалідністю І групи внаслідок психічного розладу ОСОБА_3 , що підтверджується копіями довідок № 444від 22.02.2023 (т.1, а.с.7), №1258 від 15.08.2023, №493 від 21.02.2024, №1301 від 23.08.2024 (т.1, а.с.199-201). Відомості про те, хто здійснював догляд до 22.02.2023 відсутні.
Згідно висновку про стан здоров`я, виданого медичним центром «Добромед» міста Львова №596418 від 03.07.2025 ОСОБА_1 здоровий (т.1, а.с.206, зворотня сторона).
Як вбачається з висновку судово-психіатричної експертизи №448 від 24.04.2024 (т.1, а.с.71-72) ОСОБА_15 страждає тяжким психічним розладом у вигляді розумової відсталості в ступені вираженої імбецильності з емоційно-вольовими розладами та поведінковими порушеннями, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, за своїм психічним станом потребує опіки, не здатний правильно сприймати обставини по справі та давати відповідні докази. Зі змісту вказаного висновку також вбачається, що ОСОБА_3 є молодшим з 2-х дітей в сім`ї.
Отже, як правильно вказав суд першої інстанції, зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для визнання недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має тяжкий психічний розлад, що позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного стороннього догляду та нагляду, тобто потребує опіки.
Рішенням виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області №9 від 20.11.2025 затверджено подання Опікунської ради про доцільну можливість призначення ОСОБА_1 опікуном громадянина ОСОБА_3 . 
Як вбачається зі змісту зазначеного подання, ОСОБА_1 проживає разом із двоюрідним братом ОСОБА_3 , здійснює догляд за ним, стежить за станом його здоров`я та забезпечує належні умови проживання. 
Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування та фізичними особами, які визнані недієздатними.
У частині першій статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).
Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
У частинах другій-п`ятій статті 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Встановивши, що ОСОБА_3 позбавлений здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим потребує постійного стороннього догляду та нагляду, тобто потребує опіки, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про визнання його недієздатним та встановлення над ним опіки.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з зі змісту висновку судово-психіатричної експертизи №448 від 24.04.2024 було встановлено, що в ОСОБА_3 є ще брат/сестра, оскільки він є молодшим з 2-х дітей в сім`ї, а також є мати ОСОБА_1 (тітка ОСОБА_3 ) – ОСОБА_4 .
Однак органом опіки і піклування у згаданому вище поданні про можливість призначення опікуном ОСОБА_1 не обґрунтовано неможливість здійснювати догляд іншими родичами. Незалежно від того, чи можуть такі особи фактично здійснювати опіку, саме орган опіки та піклування повинен був перевірити відповідні обставини та зазначити результати такої перевірки у своєму поданні.
Ці вказані обставини не були предметом дослідження на засіданні опікунської ради. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що мати ОСОБА_3 померла у 2012 році, а батько у 2021, однак відомостей, хто здійснював догляд після смерті батька до 22.02.2023 відсутні, як правильно встановив суд першої інстанції.
В свою чергу, доказів наявності перешкод у здійсненні ОСОБА_4 (тітки недієздатного) догляду суду не надано.
Відтак, як правильно зазначив суд першої інстанції, матеріали справи не містять достатніх відомостей, які б давали можливість суду перевірити та оцінити, чи була кандидатура ОСОБА_1 обрана органом опіки та піклування після належного з`ясування кола близьких родичів ОСОБА_3 та їх можливості здійснювати опіку над ним. Крім того, подання органу опіки та піклування та матеріали справи не містять повних відомостей про особисті та сімейні обставини заявника, зокрема щодо його сімейного стану, зайнятості та інших даних, які мають значення для оцінки його можливості належним чином виконувати обов`язки опікуна на постійній основі.
Відповідно до частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України призначення конкретної особи опікуном здійснюється судом саме за поданням органу опіки та піклування. При цьому таке подання не має формального характеру, а повинно містити належне обґрунтування відповідності кандидатури інтересам недієздатної особи, результати перевірки можливості виконання кандидатом обов`язків опікуна та оцінку наявності інших осіб, які можуть бути призначені опікуном.
Як також, вбачається із висновків суду, сам по собі факт родинних відносин між заявником та недієздатною особою, їх спільне проживання, здійснення догляду та наявність позитивного висновку органу опіки та піклування не зумовлюють безумовного призначення саме цієї особи опікуном. Суд зобов`язаний перевірити достатність та обґрунтованість подання органу опіки та піклування, а також відповідність запропонованої кандидатури найкращим інтересам підопічного.
Так, перевіряючи вказані обставини, та відмовляючи у задоволенні заяви в частині призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатним ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що подання органу опіки та піклування не містить відомостей щодо відсутності інших осіб, які могли б здійснювати догляд за ОСОБА_3 , а також належного обґрунтування неможливості виконання таких обов`язків іншими родичами, зокрема тіткою ОСОБА_3 , а також відсутності доказів можливості належно здійснювати обов`язки опікуна заявником. 
Колегія судів погоджується із такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17.
Станом на сьогоднішній день саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту батьківщини, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому напрямку, та належним чином мотивувати свій висновок про можливість призначення особи опікуном.
Відтак, судом першої інстанції правильно встановлено, що матеріали справи не містять достатніх та належних доказів неможливості виконання функцій опікуна іншими близькими родичами. 
Окрім того, суд наголошує, що умови існування в державі можуть визначати домінування суспільного інтересу над приватним, що характерно для сучасної України, яка перебуває зараз в стані війни з росією.
А тому, на переконання суду, конституційний обов`язок оборони незалежності та територіальної цілісності України, має перевагу над бажанням заявника бути опікуном ОСОБА_3 за обставин існування інших споріднених членів сім`ї, оскільки доказів про неможливість здійснення ними обов`язків опікуна щодо ОСОБА_3 до суду подано не було.
Враховуючи викладене, підстави для задоволення заяви у частині призначення заявника опікуном над недієздатним ОСОБА_3 відсутні.
Також, судом підставно, зважаючи на позбавлення прав ОСОБА_3 та визнання його недієздатним, тимчасово покладено функції опікуна над ним на орган, який на відповідній території наділений повноваженнями щодо здійснення такого роду функцій.
Вказані висновки по суті відповідають правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 26.06.2024 року у справі №742/887/23.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст судового рішення в оскарженій частині не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б були обов`язковими підставами для скасування судового рішення у цій частині.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :
апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 29 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10 липня 2026 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра