Справа № 478/616/26 Провадження № 2/478/450/2026 	

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

08 липня 2026 року. с-ще Казанка
Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:
головуючого судді       Іщенко Х.В.,
за участю: 
секретаря судового засідання    Крюкової О.М.,
представника позивача адвоката Сліпенький Р.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Сліпенький Р.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Позовні вимоги обґрунтовано тими обставинами, що позивачка ОСОБА_1 є матір`ю померлого ОСОБА_3 . Таким чином вона є спадкоємцем першої черги за законом на 1/2 спадкового майна померлого. Відповідачка ОСОБА_2 є її невісткою та дружиною померлого ОСОБА_3 також є спадкоємцем першої черги за законом після смерті її чоловіка та вже прийняла 1/2 частину спадщини померлого.
Померлий ОСОБА_3 був власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якого входить вказане спадкове майно.
Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Корж М.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск строку на прийняття спадщини. Однак позивачка вважає що шестимісячний строк для прийняття спадщини пропустила з поважних причин.
Так, спадкодавець ОСОБА_3 перебував в лавах Збройних Сил України та загинув, виконуючи бойове завдання. При цьому загинув він ІНФОРМАЦІЯ_1 , а дізналися родичі про його загибель в середині травня 2024 року. А свідоцтво про смерть ОСОБА_3 було видане 30.05.2024 року.
Тобто, з моменту смерті особи до моменту того, як родичі, в тому числі мати померлого (позивачка), дізналися про його смерть і отримали свідоцтво про його смерть прошло півтори роки. Безумовно, в цей період мати - позивач по справі не мала можливості прийняти спадщину після померлого ОСОБА_3 , оскільки не знала про його смерть і не мала відповідних документів про це. Після цього, мати померлого позивач ОСОБА_1 деякий час не могла відійти від втрати єдиного сина на війні і тому деякий час не зверталася до нотаріуса для прийняття спадщини після його смерті.
За вказаного позивачка просить суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, тривалістю в два місяці після набрання рішення суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася судом належним чином, надала до суду заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує з підстав, наведених у позовній заяві, просить їх задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася судом належним чином, надала до суду заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності, проти задоволення позовних вимог позивача не запересує.
Представник позивача адвокат Сліпенький Р.С. в судовому засіданні не заперечував щодо розгляду справи за відсутності позивача та відповідача, які подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності , позивач про задоволення позовних вимог з підстав зазначених в позові та відповідач не заперечувала щодо задоволення позовних вимог позивача з підстав зазначених в позові. Позов підтримав та просив суд його задовольнити з підстав зазначених в позові.

Суд вислухвавши думку представника позивача, дослідивши письмові докази та матеріали справи приходить до такого висновку.
Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12-13, ЦПК України,завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
В силуст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).
Згідно з положеннями статті1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Частина перша ст. 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.
Позивач пропустив встановлений строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутись до суду з позовом для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини.

Звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивачка посилається на наявність обставин, які перешкоджали їй своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, зазначивши єдину причину, а саме, що у встановлений законом шестимісячний строк вона не звернулась до нотаріуса з відповідною заявою у зв`язку з тим, що перебувала у тяжкому емоційному стані, не могла відійти від втрати єдиного сина, і тому деякий час не зверталась до нотаріуса. Інших належних причин, які можна визнати поважними позивачем не зазначено. 
Як встановлено судом з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , виданого Троїцько-Сафонівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області 24.02.1986 року.
Як убачається з Витягу з реєстру Казанківської територіальної громади (№ витягу 2024/012306272 від 11.10.2024 року) позивачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає: АДРЕСА_1 .
Відповідно до Витягу з реєстру Казанківської територіальної громади (№ витягу 2026/04344586 від 18.03.2026 року) відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована та проживає: АДРЕСА_1 .
Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи Казанківської селищної ради № 06103-05 від 13.01.2022 року ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно «Сповіщення сім`ї» № 1/1326 від 13.12.2022 року, адресованого на ім`я дружини ОСОБА_2 вбачається, що молодший сержант ОСОБА_3 , призваний на військову службу за мобілізацією, зник безвісти 08.12.2022 року під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Водяне Донецької області.
Згідно «Сповіщення сім`ї» вих/№ 1/1326 від 13.12.2022 року, адресованого на ім`я дружини ОСОБА_2 вбачається, що молодший сержант ОСОБА_3 , призваний на військову службу за мобілізацією, зник безвісти 08.12.2022 року під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Водяне Донецької області.
Згідно «Сповіщення сім`ї» № 52 (вих/№ 3/3902 від 12.05.2024 року), адресованого на ім`я дружини ОСОБА_2 , вбачається, що молодший сержант ОСОБА_3 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Водяне Донецької області. Смерть ОСОБА_3 підтверджена лікарським свідоцтвом про смерть № 381 від 09.05.2024 року, виданим Броварським районним відділенням КОБ СМЕ.
Згідно з дослідженої судом копії Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 , виданого 30.05.2024 року Новобузьким відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у Баштаноському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_3 помер приблизно ІНФОРМАЦІЯ_2 . Місце смерті: Донецька область, с. Водяне. Місце державної реєстрації смерті: Новобузький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
У зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , 03.04.2026 року було заведено спадкову справу (номер справи у спадкому реєстрі 75471003, номер спадкової справи у нотаріуса 27/2026) до майна померлого, згідно якої із заявою про прийняття спадщини звернулась мати покійного (загиблого) ОСОБА_1 . 
Як убачається з довідки Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області № 02.03-7/3/8/996 від 17.04.2026 року, яка міститься в матеріалах спадкої справи та надана на запит нотаріуса, на момент смерті ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
На день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою його реєстрації місця проживання були зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Як встановлено судом з дослідженої копії спадкової справи, постановою приватного нотаріуса Корж М.В. від 13.04.2026 року було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 через пропуск строку на прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 26 вересня 2012 року в справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1486цс15 і підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 лютого 2018 року в справі № 318/1037/15, від 21 жовтня 2019 року в справі № 662/1724/18, від 24 січня 2020 року в справі № 192/1663/17.
При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, визначеного статтею 1270 ЦК України, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи.
У постановах від 11 липня 2018 року в справі № 381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18) та від 11 листопада 2020 року в справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 28 березня 2022 року в справі № 750/2158/21 (провадження № 61-753св22) Верховний Суд зробив висновки про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Водночас, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі№ 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

Я убачається з матеріалів справи на момент смерті (загибелі) ОСОБА_3 , який згідно свідоцтва про смерть, виданого 30.05.2024 року, помер приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 , хоча і проживала в одному населеному пункті із загиблим, - с. Троїцько-Сафонове Баштанського району Миколаївської області, проте проживала окремо (за різними адресами). 
Однак відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2022 року за № 296/5 зі змінами та доповненнями, внесеними згідно з Наказом Міністерства юстиції України № 1118/5 від 11.03.2022 року, яка була чинною на момент смерті спадкодавця передбачалось, що в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини.
Таким чином, позивачка проживаючі на момент смерті окремо від спадкодавця, не була позбавлена можливості звернутись до нотаріуса за місцем свого фактичного проживання. Тобто, на момент смерті спадкодавця, позивачка мала можливість подати заяву про прийняття спадщини, проте, протягом всього періоду для прийняття спадщини не вчинила дій щодо її прийняття.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Цивільна справа вирішується з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Як убачається зі змісту позову та доданих до нього матеріалів, позивачем (представником позивача) вказана єдина причина пропуску подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини (яку позивач вважає поважною), зводиться до наступного, - «…мати померлого ОСОБА_1 деякий час не могла відійти від втрати єдиного сина на війні і тому деякий час не зверталася до нотаріуса для прийняття спадщини після його смерті…». Аналізуючі зміст позовної заяви судом встановлено, що жодних інших причин пропуску встановленого строку подання заяви для прийняття спадщини, позовна заява не містить (не наведено). 
Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що після отримання сповіщення про зниклого безвісті сина (2022 року) та отримання звістки про його загибель в травні 2024 року, позивачка перебувала в такому емоційному стані, що позбавило її можливість вчинити дії, щодо прийняття спадщини (втратила звичний спосіб життя, мали тяжкі наслідки - тяжкий стресс, психо-неврологічне захворіння, психічний розлад, втрата самоконтролю, здатність об`єктивно оцінювати обстановку тощо).
Суд зазначає, що втрата близьких, рідних, для всіх без виключення тягне тяжкий емоційний стан, незалежно від причини смерті (внаслідок хвороби, аварії, загибелі внаслідок бойових дій тощо). Проте перебування спадкоємця в тяжкому емоційному стані не є викюченням із загальних правил спадкування, в тому числі під час воєнного стану в Україні. 
Таким чином, аргументи позивачки про те що вона «не могла відійти від втрати єдиного сина», суд оцінює критично, оскільки вказана обставина не була тією непереборною силою, яка зашкодила їй реалізувати належним чином своє право на прийняття спадщини (звернення до нотаріуса).
Отже, перебування позивачки в тяжкому емоційному стані не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Доводи позивача, викладені в позові, не можуть бути підставою для визнання поважною причини пропуску такого строку, оскільки поважність причин підлягає доведенню на підставі сукупності доказів, які в достатній мірі підтверджують наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги, проте позивач не надав переконливих доказів існування об`єктивних та непереборних перешкод для вчинення дій з прийняття спадщини після смерті (загибелі) її сина.
Окрім цього, суд звертає увагу, що позивачкою пропущено значний строк на прийняття спадщини, який складає майже півтора року (1 рік 4 місяця) і позивачкою не обгрунтовується належними доводами та доказами причини такого значного періоду пропуску всього цього строку.
З урахуванням наведеного, суд не знаходить підстав для поновлення строку позивачці на прийняття спадщини та приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачки слід віднести на її рахунок.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 264, 265, 268, 354-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовної заяви адвоката Сліпенького Романа Степановича, поданої в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини , - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складання.
Повний текст рішення складено 08.07.2026 року.

Суддя: Х.В. Іщенко