Справа № 420/10515/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Радчука А.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення майнової шкоди,-
ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ), АДРЕСА_3 ., на користь позивача військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 (до запитання), ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , засоби зв`язку к.т.: НОМЕР_5 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 , має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС) на загальну суму 52 150 грн. 85 коп. (п`ятдесят дві тис. сто п`ятдесят грн. 85 коп.) майнової шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що ОСОБА_1 , який з 14 травня 2023 року проходив військову службу Військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України), самовільно залишив пункту тимчасової дислокації підрозділу інспектора прикордонної служби 2 категорії – начальника першої групи протитанкових ракетних комплексів третього протитанкового відділення прикордонної протитанкової застави третьої прикордонної комендатури швидкого реагування, що стало підставою для проведення службового розслідування, за результатами якого даний факт підтвердився.
В ході проведення службового розслідування проведено комісійну перевірку місця проживання старшого сержанта ОСОБА_1 , з метою виявлення військового військовослужбовцю майна виданого у тимчасове користування. 
Відповідно до відомості щодо визначення залишкової вартості військового майна на утримання коштів за втрачене (привласнене) військове майно старшому сержанту ОСОБА_1 , становить 34 345 грн. 07 коп. (тридцять чотири тис. триста сорок п`ять грн. 07 коп.)
Разом з тим, в ході проведення службового розслідування, щодо факту самовільного залишення військової частини в умовах воєнного стану, старшим сержантом ОСОБА_1 , встановлено факт безпідставного нарахування грошового забезпечення за період фактичного невиконання військовослужбовцем обов`язків військової служби на загальну суму 17 805 тис. 78 коп. (сімнадцять тис. вісімсот п`ять грн. 78 коп.), адже нарахування та виплата грошового забезпечення в Державній прикордонній службі України здійснюється в поточному місяці за поточний місяць.
Військова частина НОМЕР_1 направила позивачу лист від 11.03.2026 № 10/4747-26-Вих про добровільне відшкодування завданої шкоди. Станом на час подачі позовної заяви військовослужбовцем не відшкодовано завдану шкоду державі, що становить 52 150 грн. 85 коп. 
Вважаючи, що відповідач є недобросовісним набувачем коштів в сумі у сумі 52 150 грн. 85 коп., позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився.
Згідно відповіді №2612195 від 16.04.2026 року з Єдиного державного демографічного реєстру, місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 .
Ухвалою суду від 16.04.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідачу копія ухвали суду про відкриття провадження у справі від 16.04.2026 року направлялась за адресою місця реєстрації, однак не вручена одержувачу з підстав «За відмовою адресата» 20.06.2026 року.
Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 251 КАС України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України).
Так, Наказом начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» від 11 березня 2023 року №43 ОС, зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення сержанта ОСОБА_1 , зарахованого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.03.2023 року №297-ОС у розпорядження начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону, який прибув для подальшого проходження військової служби з НОМЕР_6 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, з 11 березня 2023 року. 
Наказом начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» від 14 травня 2023 року №224 ОС, призначено сержанта ОСОБА_1 , на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії – начальника першої групи протитанкових ракетних комплексів третього протитанкового відділення прикордонної протитанкової застави третьої прикордонної комендатури швидкого реагування, який перебуває у розпорядженні начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону. Вважати таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою з 14 травня 2023 року.
Відповідно до рапорту Начальника прикордонної протитанкової комендатури швидкого реагування в/ч НОМЕР_1 від 12.07.2024 №22.3/38421/24-Вн, виявлено факт відсутності 11.07.2024 року у місці тимчасової дислокації підрозділу АДРЕСА_5 інспектора прикордонної служби 2 категорії – начальника першої групи протитанкових ракетних комплексів третього протитанкового відділення прикордонної протитанкової застави третьої прикордонної комендатури швидкого реагування сержант ОСОБА_1 .
Також відповідно до рапорту Начальника прикордонної протитанкової комендатури швидкого реагування в/ч НОМЕР_1 від 15.07.2024 №22.3/38641/24-Вн, в ході проведення інвентаризаційної перевірки наявних в матеріальних цінностей та засобів в прикордонній - протитанковій заставі третьої прикордонної комендатури швидкого реагування виявлено відсутність майна, що відповідно до обліків видане та закріплене за старшим сержантом ОСОБА_1 , а саме:
Шолом балістичний ARHX - 1 шт.;
Жилет захисний з 4 магазинами система molle та багатоцільною сумкою - 1 к-т.;
Наколінники розмір M/L - 1 пара;
Налокотники розмір M/L - 1 пара;
Казанок алюмінієвий армійський - 1 пара;
Фляга і чохол армійський — 1 к-т.;
Килим ізоляційний - 1 шт.;
Спальний мішок (Норвегія) - 1 шт.;
Костюм вітровологозахисний - 1 к-т.;
Посуд (кружка, тарілка, ложка) армійська - 1 к-т.;
Рукавички тактичні - 1 пара;
Окуляри - маска захисні балістичні - 1 шт.;
Сидіння ізоляційне з ременем - 1 к-т.;
Рюкзак бойовий індивідуальний MIL-TEK(36л) - 1 шт.;
Мала піхотна лопата - 1 шт.;
Напівмаска захисна SПZAM з фільтрами - 1 к-т.;
Аптечка першої медичної допомоги - 1 к-т.
Відповідно до обліків видачі майна військовослужбовцям третьої прикордонної комендатури швидкого реагування встановлено, що майно видане старшому сержанту ОСОБА_1 в тимчасове користування не було повернене на склад.
З довідки-розрахунку від 26.03.2026 №350 нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за період з 11.07.2024 – 31.07.2024 позивачу судом також встановлено, що за період фактичної відсутності йому нараховано та сплачено щомісячне грошове забезпечення на загальну суму 17 805 тис. 78 коп.
Наказом начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» від 15 липня 2024 року №988 ОС, виключено з усіх видів забезпечення, старшого сержанта ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 2 категорії – начальника першої групи протитанкових ракетних комплексів третього протитанкового відділення прикордонної протитанкової застави третьої прикордонної комендатури швидкого реагування, як такого, що самовільно залишив місце дислокації підрозділу, з 11 липня 2024 року, та вважати тимчасово відсутнім, з 11 липня 2024 року, згідно з пунктом 18 частини 1 розділу ІІІ Інструкції з організації обліку особового складу Державної прикордонної служби України.
Наказом НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону від 15.07.2024 року №2604-АГ, призначено службове розслідування з метою з`ясування причин та обставин за фактом відсутності в пункті тимчасової дислокації особового складу НОМЕР_7 ПКШР в АДРЕСА_5 , інспектора прикордонної служби 2 категорії – начальника першої групи протитанкових ракетних комплексів третього протитанкового відділення прикордонної протитанкової застави третьої прикордонної комендатури швидкого реагування старшого сержанта ОСОБА_1 .
Наказом НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону від 21.07.2024 року №2657-АГ, на підставі рапорту коменданта третьої прикордонної комендатури швидкого реагування підполковника ОСОБА_3 від 15.07.2024 року №22.3/38641/24-Вн призначено службове розслідування з метою з`ясування причин та обставин нестачі військового майна тилу, що рахується за військовослужбовцем третьої прикордонної комендатури швидкого реагування який вважаються такими що самовільно залишив військову частину.
Відповідно до Наказу НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону від 26.07.2024 року №1068-ОД «Про результати службового розслідування» та згідно висновку службового розслідування» від 26.07.2024 №04.4/572/24-СР, за результатами службового розслідування підтверджено факт самовільного залишення пункту тимчасової дислокації підрозділу с. Машеве, АДРЕСА_5 11.07.2024 року інспектором прикордонної служби 2 категорії – начальником першої групи протитанкових ракетних комплексів третього протитанкового відділення прикордонної протитанкової застави третьої прикордонної комендатури швидкого реагування старшим сержантом ОСОБА_1 , викладений в рапорті коменданта третьої прикордонної комендатури швидкого реагування підполковника ОСОБА_3 № 22.3/38421/24-Вн від 12.07.2024 року. Також в наказі та висновку зазначено, що діями старшого сержанта ОСОБА_1 , який вчинив дії які мають ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, завдано матеріальну шкоду державі за безпідставно отримане грошове забезпечення на загальну суму 17 805,78 грн. (сімнадцять тисяч вісімсот п`ять гривень 78 коп.).
Згідно висновку службового розслідування» від 03.09.2024 №04.4/611/24-СР, факт втрати військового майна позивачем підтвердився.
Згідно Наказу НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону від 10.09.2024 року №1232-ОД «Про результати проведення службового розслідування», відповідно до положень статей 3, 6, 7, 8, 10 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-ІХ, з урахуванням факту завдання шкоди державі в особі НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_1 ), а саме за втрату військового майна загальною вартістю - 34345 грн. 07 коп. (тридцять чотири тисячі триста сорок п`ять грн. 07 коп.) старшим сержантом ОСОБА_4 , який знаходиться у розпорядженні командира НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону притягнуто останнього до повної матеріальної відповідальності (підвищеної матеріальної відповідальності у кратному співвідношенні (десятикратному) до вартості знищеного майна та стягнуто з вищевказаного військовослужбовця кошти – у сумі завданої ним шкоди державі.
Військова частина НОМЕР_1 направила ОСОБА_1 на адресу його зареєстрованого місця проживання лист від 11.03.2026 № 10/4747-26-Вих про добровільне відшкодування завданої шкоди. 
Оскільки у добровільному порядку відповідач завдану шкоду державі, що становить 52 150 грн. 85 коп., а саме за втрату військового майна загальною вартістю - 34345 грн. 07 коп. та за безпідставно отримане грошове забезпечення на загальну суму 17 805,78 грн. не відшкодував, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення коштів.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Положеннями ч. 1-3 ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених ст.9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди. 
Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.
Згідно з частиною 4 статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Згідно з ч. 2, 6, 7 ст. 8 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. 
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.
Статтею 10 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачено, що відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону (ч.1).
Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті (ч. 2).
Відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування (ч. 4).
Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Відтак, з викладеного вбачається, що військовослужбовець зобов`язаний відшкодувати матеріальну шкоду у разі встановлення факту завдання ним такої шкоди за результатами службового розслідування, яким встановлено його протиправну поведінку, причинний зв`язок між його поведінкою та шкодою на наявність вини військовослужбовця у завданні шкоди, та за обов`язкового прийняття на підставі акту службового розслідування відповідного наказу про притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності.
Суд зазначає, що згідно Наказу НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону від 10.09.2024 року №1232-ОД «Про результати проведення службового розслідування», відповідно до положень статей 3, 6, 7, 8, 10 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-ІХ, з урахуванням факту завдання шкоди державі в особі НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_1 ), а саме за втрату військового майна загальною вартістю - 34345 грн. 07 коп. (тридцять чотири тисячі триста сорок п`ять грн. 07 коп.) старшим сержантом ОСОБА_4 , який знаходиться у розпорядженні командира НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону притягнуто останнього до повної матеріальної відповідальності (підвищеної матеріальної відповідальності у кратному співвідношенні (десятикратному) до вартості знищеного майна та стягнуто з вищевказаного військовослужбовця кошти – у сумі завданої ним шкоди державі.
Відтак, позовні вимоги позивача в частині стягнення заподіяної шкоди, саме за втрату військового майна загальною вартістю - 34345 грн. 07 коп. підлягають задоволенню.
Щодо повернення зайво виплачених коштів суд зазначає, що дане питання врегульовано Цивільним кодексом України.
Згідно з приписами статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом цієї норми матеріального права зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.
Водночас стаття 1215 Цивільного кодексу України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким.
Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц вказала, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.
Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц виклав, що під час застосування правил статті 1215 ЦК України як винятку із статті 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.
Отже, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.
Відповідно до Наказу НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону від 26.07.2024 року №1068-ОД «Про результати службового розслідування» та згідно висновку службового розслідування» від 26.07.2024 №04.4/572/24-СР, за результатами службового розслідування підтверджено факт самовільного залишення пункту тимчасової дислокації підрозділу с. Машеве, АДРЕСА_5 11.07.2024 року інспектором прикордонної служби 2 категорії – начальником першої групи протитанкових ракетних комплексів третього протитанкового відділення прикордонної протитанкової застави третьої прикордонної комендатури швидкого реагування старшим сержантом ОСОБА_1 , викладений в рапорті коменданта третьої прикордонної комендатури швидкого реагування підполковника ОСОБА_3 № 22.3/38421/24-Вн від 12.07.2024 року.
Таким чином, надані позивачем докази підтверджують те, що в даному випадку відповідач діяв недобросовісно, оскільки був відсутній на службі без поважних причин та безпідставно отримував грошове забезпечення за період з 11.07.2024 року по 31.07.2024 року на загальну суму 17 805 тис. 78 коп.
Так, у відповідача виник обов`язок у поверненні безпідставно набутого грошового забезпечення за період з 11.07.2024 року по 31.07.2024 року, оскільки грошове забезпечення з визначений період нараховано та виплачено помилково.
Отже, в силу вищевказаних вимог Цивільного кодексу України такі кошти підлягають поверненню платнику.
З урахуванням викладеного суд доходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
При цьому, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява №4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torijav.Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити.
Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, розподіл судових витрат зі сплати судового збору на користь позивача не здійснюється. 
Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-77, 90, 139, 242-246, 255-258, 262, 291, 295, 297 КАС України,
ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення майнової шкоди – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), на користь Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , на загальну суму 52 150 грн. 85 коп. (п`ятдесят дві тисячі сто п`ятдесят гривень 85 копійок) майнової шкоди.
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржено в порядку і строки, встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук