П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 вересня 2026 року 
м. Рівне
Справа № 570/1280/26
Провадження № 22-ц/4815/1544/26
Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Боймиструк С.В., судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сенчук Вадим Петрович, на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 02 червня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
в с т а н о в и в :
Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу.
14 квітня 2026 року представник відповідача адвокат Ярослава Орловська через систему "Електронний суд" подала відзив, у якому просила надати сторонам строк для примирення тривалістю шість місяців. Вказує, що сімейні відносин між сторонами фактично не припинилися, вони неодноразово проводили спільний час разом, не зважаючи на перебування позивача закордоном. Відповідач вважає, що збереження сім`ї відповідає як інтересам самих сторін, так і інтересам їхніх дітей, просить суд вжити заходів для їх примирення.
У поданій 20 квітня 2026 року заяві представник позивача адвокат Олександр Мельник заперечує щодо надання строку для примирення з метою збереження сім`ї. Стверджує, що сімейні відносини фактично припинилися 19 років тому (у 2007 році), повторна реєстрація шлюбу у 2022 році мала виключно прагматичний характер, позивач вже вирішив майнові питання на користь відповідачки. Просить відмовити у наданні терміну для примирення, шлюб сторін розірвати.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 02 червня 2026 року надано сторонам строк для примирення терміном на шість місяців.
Зупинено провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сенчук В.П. не погоджується з постановленою ухвалою, вважає її необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню через неправильне застосування судом норм процесуального права.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції без належного мотивування задовольнив заяву відповідачки про надання строку для примирення тривалістю шість місяців та зупинив провадження у справі, не надавши оцінки доводам позивача про фактичне припинення сімейних відносин між сторонами ще у 2007 році, відсутність подружніх почуттів та остаточний намір припинити шлюбні відносини.
Посилається на те, що повторна реєстрація шлюбу у 2022 році була зумовлена виключно обставинами воєнного стану та необхідністю врегулювання майнових питань, сторони не мають неповнолітніх дітей, їхні майнові питання фактично врегульовані, а позивач категорично заперечує проти примирення.
Вважає, що суд неправильно застосував статтю 111 СК України, оскільки надання строку для примирення є правом, а не обов`язком суду, та не врахував правових висновків Верховного Суду (справа №442/6319/16) про необхідність при вирішенні цього питання досліджувати конкретні обставини подружнього життя, дійсні причини вимоги про розірвання шлюбу та думку сторін.
Також апелянт посилається на порушення принципу добровільності шлюбу та права кожного з подружжя на припинення шлюбних відносин, оскільки суд, на його думку, фактично проігнорував чітке волевиявлення позивача на припинення шлюбу та не навів мотивів, які б виправдовували можливість примирення всупереч його позиції.
Окремо зазначає про безпідставність визначення саме максимального шестимісячного строку для примирення, оскільки суд не обґрунтував необхідності такого строку та не пояснив, чому коротший строк був би недостатнім.
Крім того, апелянт вказує на наявність гострого конфлікту між сторонами, зокрема у зв`язку зі зверненням позивача до органів поліції із заявою щодо незаконного заволодіння відповідачкою його особистими документами, нагородами, документами на зброю, нерухомість та грошовими коштами, що, на його думку, свідчить про втрату взаємної довіри та відсутність реальних перспектив примирення.
Також посилається на те, що позивач постійно проживає за межами України, сформував самостійний спосіб життя та перебуває у нових особистих відносинах, що, на його думку, додатково підтверджує фактичне припинення подружніх зв`язків та відсутність можливості їх відновлення.
У зв`язку з наведеним апелянт вважає, що висновок суду про можливість примирення сторін ґрунтується на загальних припущеннях щодо бажаності збереження сім`ї, а не на конкретних обставинах справи, а тому просить скасувати оскаржувану ухвалу та продовжити розгляд справи по суті.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що з 01 квітня 2022 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі.
У поданій 02 червня 2026 року заяві відповідач стверджує, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2001 по 2009 роки, мають двох спільних дітей, 2002 та 2004 р.н. Після розлучення продовжували проживати разом. Позивач є учасником АТО та має інвалідність. 01 квітня 2022 року сторони шлюб уклали повторно. Весь цей час вони спілкуються, бачаться, коли вона приїзжала до сина, який також проживає за кордоном, та також разом відпочивали.

Відповідно до статі 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Якщо один із подружжя вчинив домашнє насильство, незалежно від стану розгляду порушеного кримінального провадження, цивільної справи або справи про адміністративне правопорушення щодо домашнього насильства, заходи щодо примирення подружжя не вживаються.

Згідно з частиною 7 статті 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити строк для примирення подружжя, який не може перевищувати шість місяців, крім випадків, передбачених частиною другою статті 111 Сімейного кодексу України.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення подружжя, крім випадків, передбачених частиною 2 статті 111 СК України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Враховуючи, що суд вправі, відповідно до положень ст. 111 СК України, вживати заходів для примирення подружжя, за відсутності доказів, що таке примирення суперечить моральним засадам суспільства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про надання шестимісячного строку для примирення сторін з метою збереження сім`ї.
Відомості про вчинення домашнього насильства в матеріалах справи відсутні.
Вирішуючи питання про надання сторонам строку для примирення та зупиняючи при цьому провадження у даній цивільній справі до закінчення строку для примирення, виходив із приписів вищезазначених норм права, які регламентують дані правовідносини.
При цьому, зупиняючи провадження у справі з метою надання сторонам строку на примирення, суд врахував думку відповідача у справі, яка заперечує проти розірвання шлюбу та має намір зберегти сім`ю.
Доводи апеляційної скарги правильності застосування процесуальних норм не спростовують.
Посилання апелянта на припинення сімейних відносин між сторонами ще у 2007 році не узгоджується з обставиною повторної реєстрації ними шлюбу у 2022 році, що, у свою чергу, не дає підстав вважати очевидно безпідставним висновок суду про можливість вжиття заходів щодо примирення.
Долучені до апеляційної скарги докази на підтвердження проживання за межами України та обставин щодо вчинення кримінального правопорушення колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі докази не подавалися до суду першої інстанції, а апелянт не навів обґрунтованих причин неможливості їх подання до суду першої інстанції.
Надання судом строку для примирення подружжя не суперечить моральним засадам суспільства, не є примушуванням сторін до спільного проживання, втручанням у їх приватне життя чи порушенням принципу добровільності шлюбу. Застосування такого процесуального заходу не позбавляє жодного з подружжя права вільно визначати своє ставлення до шлюбу та не покладає на нього обов`язку продовжувати сімейні відносини всупереч його волі.
Водночас частина доводів апеляційної скарги стосується обставин, які підлягають оцінці під час вирішення позовних вимог про розірвання шлюбу по суті, зокрема щодо фактичного припинення сімейних відносин, характеру взаємин між сторонами, наявності чи відсутності перспективи збереження сім`ї та інших обставин, на які посилається позивач.
За результатами апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, а висновки суду про необхідність зупинення проваджену у справі узгоджуються із критеріями законності та обґрунтованості, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду без змін.
Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сенчук Вадим Петрович, залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 02 червня 2026 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.

Шимків С.С.