ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року        м.Чернівці
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Марчак В.Я. за участю секретаря судового засідання Колбаска М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Снігура С.В. на постанову Кельменецького районного суду Чернівецької області від 12 серпня 2026 року відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , інспектора прикордонної служби другої категорії – оператора (засобів протидії безпілотним повітряним суднам) відділення повітряної розвідки та протидії безпілотним повітряним суднам відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б), за ч.2 ст.172-18 КУпАП,-

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Постановою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 12 серпня 2026 року   ОСОБА_1  визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. 
Згідно оскаржуваної постанови, 08  серпня 2026 року о 20 годині 34 хвилини старший сержант ОСОБА_1 , будучи молодшим прикордонного наряду, порушив правила несення прикордонної служби під час несення служби в прикордонному наряді «Прикордонний патруль» на напрямку 0053–0054/02п/зн (з 15:00 по 23:00), а саме: неналежно організував несення служби прикордонним нарядом відповідно до отриманого наказу, не забезпечив припинення будь-яких спроб незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску, не виявив та не припинив адміністративне правопорушення, протидію якому законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, що призвело до незаконного перетину державного кордону України одним громадянином, який у подальшому був затриманий суміжною стороною.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 6 глави 1 розділу ІІ та абзаців 2, 8 пункту 10 глави 5 розділу ІІ Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19 жовтня 2015 року № 1261, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1391/27836, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 172-18 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

____________________________________________________________________
ЄУНСС 717/1696/246   Головуючий в І інстанції: Кудиба З.І.
Номер справи 33/822/407/26  Суддя-доповідач: Марчак В.Я.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта.
На вказану постанову захисник Снігур С.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП.
На обґрунтування своїх апеляційних вимог, зазначає, що згідно протоколу у вину ОСОБА_1 ставиться порушення пункту 6 глави 1 розділу 2 Інструкції про службу прикордонних нарядів, що містить перелік прав старшого наряду, при цьому ОСОБА_1 є молодшим наряду.
Також вказує, що у вину ОСОБА_1 ставиться абзацу 2,8 пункту 10 глави 5 розділу 2 вказаної Інструкції, однак вказані положення не мають відношення до ніби то скоєного правопорушення, яке інкримінується останньому.
Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей, які вказують на конкретне місце порушення кордону.
Звертає увагу, що дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст.172-18 КУпАП за ознакою вчинення правопорушення в умовах особливого періоду, проте у протоколі про адміністративне правопорушення така ознака, яка дає підстави для кваліфікації дій за ч.2 ст.172-18 КУпАП, не вказана.
Посилається на те, що матеріали провадження не місять будь-якої інформації про проведення службового розслідування по даному факту відповідно до Порядку проведення службового розслідування в ДПС України та відсутній висновок службового розслідування.
Зазначає, що ОСОБА_1 перебував на одиничному патрулюванні, старший наряду перебував на значній відстані від нього, правопорушник подолав загороджувальний паркан шляхом пролазу під ним, сторонніх звуків, які б привернули увагу не було, через недостатню гостроту зору він не мав змоги виявити порушника.
Тому, посилання у протоколі про неякісну службу ОСОБА_1 , є безпідставними.

Позиції учасників апеляційного провадження.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Снігур С.В. в судове засідання не з`явилися, хоча про час і дату апеляційного розгляду були належним чином повідомлені. Тому, на підставі ч.6 ст.294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу без їх участі.

Мотиви Суду.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.
Згідно ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вказаних вимог не дотримався.
Обґрунтовуючи вину ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-18 КУпАП, суд першої інстанції зіслався на протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення та інші матеріали справи.
Однак, досліджуючи матеріали справи в апеляційному порядку, суд вважає наявні докази недостатніми для обґрунтування вини ОСОБА_1 за критерієм «поза розумним сумнівом». 
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №349522, складеного 09.08.2026 року начальником відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », 08  серпня 2026 року о 20 годині 34 хвилини старший сержант ОСОБА_1 , будучи молодшим прикордонного наряду, порушив правила несення прикордонної служби під час несення служби в прикордонному наряді «Прикордонний патруль» на напрямку 0053–0054/02п/зн (з 15:00 по 23:00), а саме: неналежно організував несення служби прикордонним нарядом відповідно до отриманого наказу, не забезпечив припинення будь-яких спроб незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску, не виявив та не припинив адміністративне правопорушення, протидію якому законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, що призвело до незаконного перетину державного кордону України одним громадянином, який у подальшому був затриманий суміжною стороною. 
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 6 глави 1 розділу ІІ та абзаців 2, 8 пункту 10 глави 5 розділу ІІ Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19 жовтня 2015 року № 1261, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1391/27836, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 172-18 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Частиною 2 статті 172-18 КУпАП, яка інкримінована ОСОБА_1 передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України, вчинені в умовах особливого періоду.
Разом з тим у протоколі про адміністративне правопорушення така ознака, яка дає підстави для кваліфікації дій за ч.2 цієї статті, не вказана.
Диспозиція ч.2 ст.172-18 КУпАП має бланкетний характер та відсилає до підзаконних нормативно-правових актів, що передбачають порядок несення служби прикордонними нарядами.
Згідно вказаного протоколу у вину ОСОБА_1 ставиться порушення вимог пункту 6 глави 1 розділу ІІ та абзаців 2, 8 пункту 10 глави 5 розділу ІІ Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19 жовтня 2015 року № 1261.
Разом з тим, аналіз цих положень свідчить про те, що зазначені норми не містять установленого переліку обов`язків або конкретних правил несення служби, обов`язкових до виконання особою, яка входить до складу прикордонного наряду.
Зокрема, пункт 6 глави 1 розділу ІІ Інструкції визначає права старшого прикордонного наряду, тоді як наведені в абзацах другому та восьмому пункту 10 глави 5 розділу ІІ положення регламентують хто може очолювати патруль, який перевіряє службу прикордонних нарядів, а абзац восьмий — дії такого патруля щодо огляду берегової смуги, плавзасобів та водної поверхні, які взагалі не стосуються обставин цієї справи.
Тобто зазначені норми не встановлюють обов`язків для ОСОБА_1 та не містять правил несення ним прикордонної служби. 
Уповноважені особи прикордонної служби не встановили обставин, які б безумовно підтверджували те, що ОСОБА_1 порушив правила несення прикордонної служби, покладені на нього обов`язки належним чином не виконував. 
За таких обставин наведені у протоколі посилання на положення Інструкції не забезпечують належного розкриття об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, оскільки не містять конкретизації порушеного особою обов`язку чи правила несення прикордонної служби.
Таким чином, враховуючи наведене, апеляційний суд вважає зазначений протокол неналежним доказом. 
Як на доказ вини суд першої інстанції також послався на письмові пояснення старшого зміни прикордонних нарядів ОСОБА_2 та старшого прикордонного наряду ОСОБА_3 , який спільно з ОСОБА_1 ніс службу.
Проте зазначені пояснення не підтверджують вини ОСОБА_1 . Так, у поясненнях ОСОБА_2 наведено завдання, поставлені прикордонному наряду, однак не зазначено жодних конкретних обставин, які б свідчили про їх неналежне виконання саме ОСОБА_1 .
Водночас пояснення ОСОБА_3 стосуються виключно його власних дій під час несення служби та не містять відомостей про те, що саме ОСОБА_1 вчинив або не вчинив, у чому конкретно полягало порушення ним правил несення прикордонної служби та яким чином його дії чи бездіяльність призвели до незаконного перетину державного кордону.
Таким чином, наведені судом письмові пояснення не містять жодних конкретних фактичних даних, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, а тому не можуть самі по собі бути належним підтвердженням його вини.
Суд також звертає увагу, що в матеріалах справи відсутня інформація про проведення службового розслідування за фактом можливого невиконання або неналежного виконання ОСОБА_1 своїх службових обов`язків у відповідності до вимог Порядку проведення службового розслідування в Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом МВС України від 08.11.2021 №815.
Будь-яких інших доказів, які б об`єктивно підтверджували факт порушення ОСОБА_1 правил несення прикордонної служби та його причинний зв`язок із незаконним перетином державного кордону, матеріали справи також не містять.
Виходячи з вищезазначеного, слід дійти висновку, що органом, що склав протокол не надано жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених ч.2 ст.172-18 КУпАП, та яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, викладеного у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.
Водночас, докази, наявні у матеріалах справи, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом як належні і достатні та свідчити про вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-18 КУпАП.
Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Наведене вище у своїй сукупності дозволяє зробити висновок про формальний підхід до підготовки матеріалів справи при складенні протоколу про адміністративне правопорушення і спрощений підхід суду першої інстанції до розгляду справи та дослідження доказів, а тому доводи апеляційної скарги є слушними.
Підсумовуючи наведене, апеляційний суд дійшов переконання, що в матеріалах відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП поза розумним сумнівом. Інших належних і допустимих доказів у встановленому законом порядку уповноваженими особами не надано.
У відповідності до ст. 62 Конституції України, ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998р. (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоби, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа вчинила правопорушення, яке ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. 
На переконання апеляційного суду, районний суд прийшов до передчасного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, не навівши достатніх доводів на обґрунтування свого рішення, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 33-35, 245, 247, 248, 249, 251, 252, 294 КУпАП апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Снігура С.В. – задовольнити.
Постанову Кельменецького районного суду Чернівецької області від 12 серпня 2026 року, якою  ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП – скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького
апеляційного суду   [підпис]   В.Я. Марчак

Згідно з оригіналом 
Суддя Чернівецького
апеляційного суду _________________ В.Я. Марчак
(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)
14.09.2026 
(дата засвідчення копії)