ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 серпня 2026 року місто Київ 
Справа № 369/1046/26
Апеляційне провадження № 22-ц/824/12956/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Желепи О.В., суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,
за участю секретаря судового засідання Рябошапки М. О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Попович Анна Федорівна на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2026 року (ухвалено у складі судді Хацько Н.О.)
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу
ВСТАНОВИВ 
Короткий зміст позовних вимог 
Позивач, в інтересах якого діє адвокат Мірошнік Олександра Олексіївна, на підставі ордера АІ № 2105841 від 22.01.2026р. звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в якому вказав, що він з 01.10.2022 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу подружжя має малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вони з відповідачкою мешкають окремо в різних країнах, між ними припинені шлюбні стосунки з кінця 2023 року, спільне життя не склалось, відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на життя, позивач лише сплачує добровільно аліменти на дитину, тому просить суд розірвати шлюб між ними.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Києво-Святошинський районний суд міста Києва рішенням від 21 квітня 2026 року позов задовольнив, розірвав шлюб між  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 01.10.2022 року у Словацькій Республіці відділом реєстрації актів цивільного стану м. Братислава- Петражалка, у книзі реєстрації шлюбів, у Томі 29 за 2022 на стороні 123 за порядковим №289.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу 
Не погодившись з таким рішенням, відповідач 03 червня 2026 року через систему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до районного суду з вирішенням питання про надання для примирення 6 місячного строку.
На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд не повно з`ясував обставини справи, не врахував відсутність згоди відповідача на розірвання шлюбу та те, що сторонами у березні 2025 року було досягнуто домовленості щодо подолання тимчасових труднощів через проживання в різних країнах та було обговорено питання відновлення спільного проживання.
18 червня сторони святкували річницю вінчання а в серпні та восени 2025 року відповідач приїздив до сім`ї. 
Суд допустив істотне порушення норм процесуального права, не надавши представнику відповідача доступу до матеріалів справи, позбавивши можливості надати відзив.
Суд дійшов помилкового висновку про неможливість примирення сторін, та безпідставно не надав строк для примирення .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві відповідач зазначає, що він наполягає на розлученні та вважає збереження сім`ї не можливим. Комунікація з позивачем та дітьми не є тотожним бажанню відповідача перебувати у шлюбі з позивачем та вести з нею спільне господарство. Відповідач просив залишити рішення суду без змін як таке що ухвалено без порушення норм матеріального та процесуального права.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

У судовому засіданні 11 серпня 2026 року представник позивача ОСОБА_4 доводи скарги заперечувала, просила залишити рішення суду без змін.
Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, про день і час розгляду справи повідомлені належним чином. Шляхом доставлення повістки до електронного кабінету, що підтверджується звітом про доставку.
Представник відповідача подала додаткові пояснення в яких просила задовольнити скаргу. 
Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
У постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16 викладено позицію, що неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, а тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
З урахуванням наведено та з огляду на приписи ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляд, за їх відсутності.

Фактичні обставини справи, встановлені судом 
Судом встановлено, що 01.10.2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб зареєстрований у Словацькій Республіці відділом реєстрації актів цивільного стану м. Братислава- Петражалка, у книзі реєстрації шлюбів, у Томі 29 за 2022 на стороні 123 за порядковим №289.
Від шлюбних відносин сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На час розгляду справи сторони проживають окремо в різних країнах, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, а примирення є неможливим за відсутності згоди на таке примирення одного з подружжя.
Позиція суду апеляційної інстанції 

Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О.В., пояснення представника позивача, переглянувши справу та перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права 

За приписами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що спільне життя у подружжя не склалось у зв`язку з проживанням подружжя в різних країнах , відсутності спільного господарства та втрату довіри та почуттів один до одного. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, через категоричне не бажання позивача перебувати у шлюбі з відповідачем, тому наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке. 

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.
Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивач наполягав на розірванні шлюбу, вказував на фактичне припинення шлюбно-сімейних відносин, відсутність почуттів, взаєморозуміння та наміру надалі перебувати у шлюбі з відповідачем. Такі обставини свідчать про втрату моральної та особистої основи шлюбу, збереження якого можливе лише за наявності вільної волі обох із подружжя.
Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції принципів рівності сторін та змагальності у зв`язку з ненаданням представнику відповідача доступу до матеріалів справи та можливості надати відзив колегія суддів відхиляє враховуючи таке.
Як убачається з матеріалів справи відповідачу ухвала про відкриття провадження була доставлена 07 лютого 2026 року .
Судове засідання було призначено на 07 квітня 2026 року та було відкладено на 21 квітня 2026 року. Таким чином відповідач з 07 лютого 2026 року мала можливість надати своєму адвокату всі копії наявних в неї документів та подати відзив на апеляційну скаргу. Проте представник відповідача направила суду лише клопотання про зупинення провадження на 6 місяців у зв`язку з наданням строку для примирення в якому просила розгляд справи 21 квітня 2026 року проводити без участі відповідача та її представника. 
За таких обставин. Суд не порушив прав відповідача на подання відзиву та участі в судовому засіданні, та мав повноваження вирішити клопотання та розглянути справу 21 квітня 2026 року. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не надав сторонам строк для примирення та не врахував продовження спілкування сторін, приїзду відповідача до сім`ї влітку та восени 2025 року, колегія суддів відхиляє.
З матеріалів справи вбачається, що позивач послідовно наполягав на розірванні шлюбу, повідомляв про фактичне припинення шлюбних відносин, відсутність почуттів до відповідача та неможливість подальшого спільного проживання. Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач повідомив, що збереження сім`ї є неможливим, що він проживає в іншій країні, і не бажає зберігати шлюб. Колегія суддів погоджується з доводами відзиву, що приїзд відповідача влітку та восени 2025 року до відповідача з дитиною не свідчить про його намір зберігати шлюб. 
Саме лише формальне існування шлюбу, наявність спільної дитини, епізодичне спілкування сторін або побутова допомога не свідчать про збереження між сторонами шлюбно-сімейних відносин, якщо один із подружжя чітко і послідовно заперечує проти продовження шлюбу та вказує на втрату особистої, емоційної і моральної основи сімейного життя.
Суд першої інстанції з`ясовував питання щодо можливості примирення сторін та мотиви звернення позивача з позовом. Позивач заперечував проти надання строку для примирення та пояснив, що сторони з кінця 2023 року проживають окремо, таке тривале припинення шлюбних стосунків стало наслідком того, що він має стосунки з іншою жінкою, а тому примирення з відповідачем є неможливим. 
Такі пояснення позивача свідчать про тривалий і глибокий розлад сімейних відносин, відсутність у позивача внутрішньої згоди на подальше перебування у шлюбі та неможливість відновлення подружніх відносин шляхом формального надання строку для примирення.
За таких обставин надання строку для примирення всупереч чітко висловленій волі позивача не відповідало б меті ст. 111 СК України, оскільки не сприяло б реальному відновленню сім`ї, а фактично призвело б лише до примушування позивача до подальшого формального перебування у шлюбі. Таке примушування суперечить статтям 24, 56 СК України та конституційному принципу добровільності шлюбу.
Колегія суддів також враховує, що з часу звернення позивача з позовом до моменту розгляду справи в апеляційному суді минуло більше ніж півроку, і позивач продовжує наполягати на розлученні, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду з наданням строку для примирення .
Посилання відповідача на інтереси дитини також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Таким чином, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача з волевиявленням позивача на припинення шлюбу та до бажання зберегти сім`ю, однак не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин фактичного розпаду сім`ї, відсутності у позивача наміру продовжувати шлюбні відносини та неможливості реального примирення сторін.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно і правильно з`ясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини звернення позивача з позовом, врахував наявність у сторін дитини та інші обставини життя подружжя, після чого обґрунтовано постановив рішення про розірвання шлюбу. Підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до скасування оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги 

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Судові витрати 
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, відсутні підстави для перерозподілу витрат на стадії апеляційного провадження відповідно до статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд 

ПОСТАНОВИВ 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Попович Анна Федорівна залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2026 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 12 серпня 2026 року
Головуючий О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова