З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.08.2026 | Справа №593/506/26 Провадження №2/607/5976/2026

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Сташків Н.М.,
за участю секретаря судового засідання Войтків С.М..,

у відсутності сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:

Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект» (далі – ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Колект», товариство, позивач), через свого представника Варшавського Костянтина Антоновича, 30.03.2026 звернувся до Бережанського районного суду Тернопільської області з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5960917 від 04.07.2025 у розмірі 21189,14 гривень. 
Відповідно до ухвали судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 01 квітня 2026 року зазначену позовну заяву передано за підсудністю до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області та отримано судом 15 червня 2026 року.
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 04.07.2025 уклали електронний кредитний договір № 5960917 на суму 3100 грн. (далі – кредитний договір).
Через неналежне виконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором утворилась загальна заборгованість на суму 21189,14 гривень, а саме: тіло кредиту – 3100 грн; комісія за надання кредиту 4507,40 грн, штрафні санкції – 6200 грн.
TOB «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Колект» 25.11.2025 уклали Договір факторингу № ДО-20251125, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Колект» відступлено право грошової вимоги до відповідача за вищезазначеним кредитним договором.
З цих підстав позивач просив стягнути з відповідачки суму заборгованості та понесені позивачем судові витрати.
Ухвалою судді від 17.06.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання 07.07.2026 о б 11 год, яке, у зв`язку з неявкою відповідачки, відкладено на 04.08.2026 на 11 год 05 хв.
У судове засідання представник позивача не з`явився, однак у позовній заяві міститься клопотання про розгляд справу за відсутності представника позивача, згідно з яким позивач позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечив.
Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явилась, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від неї не надходило.
За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідачка була належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, не з`явилась у судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву, а представник позивача у позовній заяві не заперечив проти такого вирішення справи.
Ухвалення та проголошення судового рішення згідно з вимогами ч. 1 ст. 244 ЦПК України відкладено до 14 год 40 хв 11.08.2026.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 04.07.2025 уклали договір про споживчий кредит № 5960917, відповідно до умов якого сума кредиту становить 3100 грн та надається на строк 344 дні (п. п. 1.2, 1.3 договору).
Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 0,0010 % річних. Тип процентної ставки – фіксована (п. 1.6 договору).
Комісія за надання кредиту складає 434 грн, що нараховується одноразово в момент видачі кредиту за ставкою 14% від суми кредиту (п. 1.5.1 договору).
Комісія за обслуговування кредиту за весь строк кредитування складає 9957,20 грн, що нараховується за ставкою 14,9% від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду (п. 1.5.2 договору).
Відповідно до платіжного доручення 157080169 від 04.07.2025, на рахунок ОСОБА_1 зараховано 3100 грн.
TOB «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Колект» 25.11.2025 уклали Договір факторингу № ДО-20251125, відповідно до умов якого Клієнт відступає (передає) Фактору Права вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників до цього Договору, а Фактор набуває такі Права вимоги та сплачує Клієнту Фінансування (Ціну Договору) за відступлення прав вимоги у порядку та у строки встановлені цим Договором.
Відповідно до п. 3.1.3 Договору факторингу право вимоги переходить до Фактора з моменту підписання цього Договору, за умови сплати Фактором на рахунок Клієнта Фінансування у розмірі та строки, передбачені Розділом 4 даного Договору, після чого Фактор стає Кредитором щодо Боржників стосовно їх Заборгованостей за Кредитними договорами. Разом з Правами вимоги Фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав та передбачені цим Договором.
Згідно з Розділом 4 Договору факторингу (п. п. 4.1, 4.2) сторони домовились, що Фінансування (ціна Договору) складає 2 043 764,03 грн (два мільйони сорок три тисячі сімсот шістдесят чотири гривні 03 копійки). Фактор сплачує Клієнту Фінансування шляхом перерахування Клієнту грошових коштів у сумі, що зазначена у пункті 4.1 цього Договору, на рахунок Клієнта, вказаного у Розділі 14 цього Договору у строк до 27.11.2025 (включно).
Згідно з платіжною інструкцією № 414 ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» перерахувало ТОВ «МІЛОАН» 2043764,03 (два мiльйони сорок три тисячі сiмсот шiстдесят чотири грн. 03 коп.), призначення платежу – оплата суми фінансування за договором факторингу №ДО-20251125 від 25.11.2025.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №ДО-20251125 від 25.11.2025 року до позивача перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №5960917 від 04.07.2025, дата закінчення строку кредитування за кредитним договором 13.06.2026, загальна сума заборгованості 13807 грн, з яких: 3100 грн – сума основного боргу за кредитом, 4507,40 грн – сума комісій, 6200 грн – сума штрафних санкцій.
Наявність заборгованості за договором про споживчий кредит №5960917 від 04.07.2025 у сумі 13807 грн, з яких: 3100 грн – сума основного боргу за кредитом, 4507,40 грн – сума комісій, 6200 грн – сума штрафних санкцій, підтверджується відомістю про щоденні нарахування та погашення первісного кредитора.
При цьому суд звертає увагу на те, що при обчисленні ціни позову позивач допустив арифметичну помилку, адже загальна вартість складових заборгованості, про стягнення якої просить позивач, складає 13804,4 грн (3100 + 4507,40 + 6200), а не 21189,14 грн, як вказано у позовній заяві.

До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права:
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України).
Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У частині першій статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В силу приписів частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом із тим, відповідно до вимог пункту 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 06.11.2023 у справі №204/224/21 викладено правові висновки, що оскільки в кредитному договорі не зазначено та не надано доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг Кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які фінансовою установою встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.
Так, судом установлено, що TOB «Мілоан» і ОСОБА_1 04.07.2025 уклали кредитний договір №5960917, відповідно до умов якого кредитор надав відповідачці у тимчасове платне користування грошові кошти в розмірі 3100 грн строком на 344 дні.
Кошти в зазначеному розмірі зараховані на рахунок відповідачки.
Право вимоги до боржника за кредитним договором №5960917 від 04.07.2025 перейшло до позивача на підставі договору факторингу від 25.11.2025 № ДО-20251125, що підтверджується змістом договору, Реєстром боржників до Договору факторингу та платіжною інструкцією на підтвердження оплати за договором. 
За таких обставин судом установлено, що позивач набув права вимоги до відповідачки про стягнення заборгованості за тілом кредиту, отриманим за кредитним договором №5960917 від 04.07.2025, у розмірі 3100 грн. 
Щодо вимоги про стягнення комісії.
Позивач просить стягнути з відповідачки нараховану комісію, яка передбачена договором.
Разом із тим, у кредитному договорі не зазначено та позивач не надав доказів наявності переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, пов`язаних з отриманням та обслуговуванням кредиту, які фактично надавалися відповідачці та за які встановлено відповідну комісію, окрім тих, які відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» повинні надаватись безоплатно. Тому, з урахуванням правових висновків, викладених у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 06.11.2023 у справі №204/224/21, зміст яких наведено вище, суд вважає, що положення договору щодо сплати такої комісії є нікчемними відповідно до частини першої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», а тому вони не створюють будь-яких наслідків. 
За вказаних обставин у задоволенні позову в частині стягнення комісії в розмірі 4507,40 гривень слід відмовити.
Також суд вважає необгрунтованими вимоги позивача в частині стягнення штрафних санкцій у розмірі 6200 грн, оскільки вони нараховані в період дії воєнного стану, що суперечить вимогам пункту 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, тому позов у частині їх стягнення до задоволення не підлягає. 
Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачу відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові ВС від 30 серпня 2023 року у справі № 753/20537/18).
З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що відповідачка не спростувала заборгованості за договором про споживчий кредит № 5960917 від 04.07.2025 у розмірі 3100 грн за тілом кредиту, суд приходить до переконання про порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом часткового задоволення його позову та стягнення з відповідачки 3100 грн заборгованості за вказаним кредитним договором.

У зв`язку з частковим задоволенням позову слід вирішити питання про розподіл судових витрат.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Крім того, у позовній заяві позивач заявив про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. 
Позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копію договору про надання правничої допомоги № ДО-20260202/001 від 02.02.2026; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Богомолова В.В.; копію прас-листа адвоката Богомолова В.В.; копію заявки про надання правової допомоги № 379 від 10.02.2026; копію витягу акту № 379 про надання юридичної допомоги на загальну суму 7000 грн, платіжну інструкцію № 418 на суму 35000 грн, призначення платежу оплата правової допомоги згідно договору ДО-20260202/001 від 02.02.2026. 
Отже, загалом позивачем понесено 9662,40 (2662,40+7000) грн судових витрат.
Також позивач просив стягнути 381,74 грн витрат, пов`язаних із підготовкою та направленням документів боржнику, на підтвердження яких надав ДОГОВІР № ДТ-СК-30102025 про надання послуг/виконання робіт з друку, упаковки і розсилки документів, зберігання бланків, конвертів, іншої продукції, укладеного із ТОВ «ДІРЕКТ ТЕХНОЛОДЖІ, та додаток до цього договору, яким визначено вартість послуг/робіт без ПДВ за одиницю листів у розмірі 381,74 грн. Однак, жодних доказів сплати таких витрат позивач не надав, а тому суд вважає їх понесення непідтвердженим, відтак стягненню з відповідачки вони не підлягають.
Зважаючи на те, що позов задоволено частково, на суму 3100 грн із 13804,4 грн, що становить 22,46%, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача 2170,18 грн (22,46 % від 9662,40 грн) гривень судових витрат, пропорційно до задоволених позовних вимог. 

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 141, 223, 258-259, 263-265, 268, 273, 280, 281-284, 289, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект» 3100 гривень заборгованості за кредитним договором №5960917 від 04.07.2025.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект» 2170,18 грн судових витрат.
Заочне рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача. 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Відомості про учасників справи:
Позивач: Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект», код ЄДРПОУ 43950742, місцезнаходження: просп. Соборності, буд.30-А, оф. 321, м. Київ.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 .

Суддя | Н. М. Сташків