| Провадження № 2/748/1837/26

Єдиний унікальний № 748/2213/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 вересня 2026 року | м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді Костюкової Т.В.,
за участю секретаря судового засідання Зінченко Ю.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача – Медведєва Наталія Олександрівна, діючи на підставі довіреності від 25.05.2026 та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», 16 липня 2026 року, в системі «Електронний суд», звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача, ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №18.05.2025-100002018 від 18.05.2025 у розмірі 6060 грн та судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 2662,40 грн та витрати, пов`язані з надсиланням стороні відповідача позовної заяви у паперовій формі листом з описом вкладення у розмірі 120,18 грн, покласти на відповідача
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18.05.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) №18.05.2025-100002018, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 3000 грн, строком на 217 днів, зі сплатою відсотків за користуванням кредитом за процентною ставкою «Стандарт/Економ». Комісія, пов`язана з наданням кредиту складає 9% від суми кредиту та дорівнює 270 грн, нараховується кредитором і обліковується в день видачі кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості 270 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, нараховується кредитором в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Неустойка: 45 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Позивачем зобов`язання за договором виконано в повному обсязі і відповідно до квитанції про перерахунок коштів від 18.05.2025 року надано позичальнику кредит в розмірі 3000 грн. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову утворилась заборгованість у розмірі 6060 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту у розмірі 3000 грн, заборгованості по відсоткам у розмірі 1860 грн, неустойка 1200 грн, чим порушуються права та інтереси позивача та що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 липня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи з повідомленням сторін на 16 вересня 2026 року. 
У судове засідання представник позивача не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, позовна заява місять клопотання про розгляд справи без участі представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. 
Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. 
Ухвалу про відкриття провадження відповідач отримав відповідно до вимог п.2 ч.6 ст.272 ЦПК України.(а.с.43)
За змістом пункту 5 частини шостої статті 272 ЦПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Відповідач, ОСОБА_1 , у визначений в ухвалі суду строк, відзив на позовну заяву не подав, у судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення повістки в його електронний кабінет. (а.с.47)
Пунктом 2 частини 8 статті 128 ЦПК України визначено, що днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

Суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини, і дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до п.1 ч.1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

18.05.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та  ОСОБА_1  укладено кредитний договір №18.05.2025-100002018, шляхом прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти), яка розміщена на сайті кредитора та підписанням заявки після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та схвалення їх кредитором, а також підписанням відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), які сформовані на сайті кредитора та підписані позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (E556), отриманого позичальником в sms-повідомленні на номер телефону НОМЕР_1 . (а.с.12-17)
Позичальником,  ОСОБА_1 , під час укладення кредитного договору №18.05.2025-100002018 пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи Bank ID Національного банку України, про що свідчить Інформація отримана з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача. (а.с.23)
Відповідно до Заявки до кредитного договору, яка є невід`ємною його частиною, сторони погодили, що сума кредиту 3000 грн; строк, на який надається кредит 217 днів з дати його надання; процентна ставка «Стандарт» – фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів; процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт»; денна процентна ставка – загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, та її розрахунок: 0.84% (денна процентна ставка) = (5460/3000)/217х100%; комісія, пов`язана з наданням кредиту - 9% від суми кредиту та дорівнює 270 грн, нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту; комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 720 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, нараховується кредитором в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом; неустойка: 45 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання; дата повернення кредиту 20.12.2025 року; спосіб ідентифікації та верифікації споживача: отримання ідентифікаційних даних через Систему BankID НБУ. (а.с.15-16 – зворотна сторона)
18.05.2025 об 19:09 позичальником прийнято пропозицію (акцепт) кредитного договору №18.05.2025-100002018, погоджено умови надання кредиту з графіком платежів, з зазначенням реквізитів належного Позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів позичальнику за даним та наступними договорами: 5168-74XX-XXXX-1164, ця частина кредитного договору також підписана  ОСОБА_1 , одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору Е556. (а.с.16 зворотна сторона – 17 зворотна сторона) 
Крім того, одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору Е556  ОСОБА_1 підписано інформаційне повідомлення позичальника,  ОСОБА_1 , в якому останній підтвердив достовірність своїх персональних даних. (а.с.18)

Як вбачається з матеріалів справи між ТОВ «Споживчий центр» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» укладено договір про надання послуг з переказу коштів №ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024. (а.с.24-28)

Як свідчить лист №1-1704 від 17.04.2026 ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором №18.05.2025-100002018 виконав та надав 18.05.2025 об 19:09:55 відповідачу кредитні кошти у розмірі 3000 грн. на платіжну карту клієнта НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua 745303058 (а.с.19).

ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними, а також комісії, відповідно до умов Договору, але в процесі користування кредитними коштами останній у порушення умов Договору не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.

Відтак, у відповідача,  ОСОБА_1 , перед позивачем утворилась заборгованість, що, як вбачається із наданої банком Довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №18.05.2025-100002018 від 18.05.2025, станом на 10.07.2026, та склала у загальному розмірі 6 060 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3 000 грн., по процентам в розмірі 1 860 грн., та неустойці 1 200 грн (а.с.20-22).

Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем, ТОВ «Споживчий центр», та відповідачем,  ОСОБА_1 , є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно із ч.1 ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ч.12 ст.11 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (ст.12 цього Закону).
У п.6 ст.3 Закону України «Про електрону комерцію», визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Договір, що укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, про що вказано також у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 та від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Суд вважає, що під час укладення кредитного договору №18.05.2025-100002018 від 18.05.2025 сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, строк кредиту. 
Такий договір, укладений у формі електронного документа, підписаний ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (Е556), а відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Наявність електронного підпису сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Доказів розірвання або визнання недійсним кредитного договору №18.05.2025-100002018 від 18.05.2025 в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано, а тому в силу ст.629 Цивільного кодексу України зазначений договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснив погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, у зв`язку із чим у  ОСОБА_1 утворилася заборгованість.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Звертаючись до суду, позивачем надані належні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог, а саме, кредитний договір, оформлений та підписаний його сторонами в установленому законом порядку, первинні бухгалтерські документи про зарахування на рахунок позичальника визначених договором коштів (зокрема, квитанція про перерахунок коштів).

В свою чергу, відповідачем не спростований розмір заборгованості за кредитним договором, та не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів та вимог позивача щодо розміру заборгованості.
За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25.01.2023 у справі №209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача.

З огляду на викладене, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, зважаючи на те, що відповідач допустив порушення умов договору №18.05.2025-100002018 від 18.05.2025, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3000 грн, заборгованості за процентами у розмірі 1860 грн, що у загальному розмірі становить 4 860 грн.

Щодо стягнення з відповідача неустойки у сумі 1 200 грн, за суд уважає за необхідне зазначити наступне.
У Постанові КЦС ВС від 21.01.2025 №751/3052/23 вказав, щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).
Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №320/8618/15-ц (провадження №61-4393сво18)).
Так, згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до Закону України від 15.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Станом на день розгляду справи воєнного стану в Україні не скасовано та не припинено.
Враховуючи, що неустойка, яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, після 24.02.2022, вона підлягає списанню кредитодавцем, а тому підстави для її стягнення відсутні.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Крім того, відповідно до ст.264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. 
Згідно із ч.1, ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при подачі позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №СЦ00125133 від 15.07.2026 року (а.с.1). Оскільки позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» підлягають частковому задоволенню, тобто на 80,2% , то понесені судові витрати за подання позовної заяви, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2 135,19 грн.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.
Суд враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Представником позивача на підтвердження понесених витрат, пов`язаних з надсиланням позовної заяви відповідачу у розмірі 120,18 грн., надано копію квитанції №2154087 від 14.07.2026 року поштової служби «Е-ПОСТ» на суму 120,18 грн. (а.с.33)
З урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд прийшов до висновку про часткове задоволення витрат, пов`язаних з надсиланням позовної заяви боржнику у розмірі 96,38 грн. (120,18 х 80,2%) пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 279, 280-282, 354 ЦПК України, ст.ст.526, 610, 611, 612, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, 
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №18.05.2025-100002018 від 18.05.2025 у розмірі 4 860 (чотири тисячі вісімсот шістдесят) грн, яка складається з 3000 грн. – основний борг, 1860 грн – проценти. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 2 135,19 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» понесені судові витрати, пов`язані з підготовкою та направленням документів боржнику в розмірі 96,38 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Письмову заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Чернігівського районного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач, якому рішення не було вручено в день його проголошення, має право протягом двадцяти днів з дня вручення заочного рішення подати заяву на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Відомості про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», код ЄДРПОУ 37356833, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд.133-А. 
Представник позивача: Медведєва Наталія Олександрівна, адреса місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд.133-А.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя | Т. В. Костюкова