Справа № 729/1021/26
2-о/729/32/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

07 липня 2026 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Кузюри В.О.
за участю секретаря Ященко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі суду в місті Бобровиця справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи : Міністерство оборони України, Бобровицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті,-

В С Т А Н О В И В:

Представник заявниці ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця Збройних Сил України військової частини № НОМЕР_1 солдата, який загинув в зоні ведення бойових дій в районі населеного пункту Синьківка Куп`янського району Харківської області під час виконання обов`язків військової служби .
Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дочкою ОСОБА_2 
02.02.2024 ОСОБА_3 сповіщенням сім`ї № 6 повідомлено про те, що її колишній чоловік, батько їх спільної неповнолітньої дитини ОСОБА_1 – солдат ОСОБА_2 , 1980 р.н., в районі бойових дій поблизу н.п. Синьківка Куп`янського району Харківської області, виконуючи бойове завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, здійснення відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України 17.01.2024 зник безвісти. Відомості про місцезнаходження солдата ОСОБА_2 відсутні, оскільки місце зникнення знаходиться на непідконтрольній Збройним Силам України території (копія додається).
Зі змісту листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України №1741/21/23.16-59 від 13.06.2026 вбачається, що здійснити державну реєстрацію смерті ОСОБА_2 в органах державної реєстрації актів цивільного стану є неможливим, оскільки заявником не надано жодного документу, який може бути підставою для державної реєстрації смерті. Також у відповіді зазначено, що рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час, постановлене судом у разі неможливості її державної реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану, є підставою для державної реєстрації таких фактів.
Заявник позбавлена можливості в іншому, аніж у судовому порядку встановити факт смерті батька. Встановлення даного факту необхідне для отримання свідоцтва про смерть та для можливості скористатися своїми сімейними, цивільними і соціальними правами. Відтак заявник вимушена звернутися до суду з даною заявою.
Заявниця в судове засідання та представник заявниці не з"явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом направлення судової повістки в електронний кабінет. 
Представник Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом направлення судової повістки в електронний кабінет .
Представник Бобровицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиціїв судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом направлення судової повістки в електронний кабінет.
Враховуючи , що учасники повідомлені належним чином , а також положення ст.223 ЦПК України , суд ухвалив розгляд проводити в їх відсутність.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 18.06.2025 року є дочкою ОСОБА_2 (а.с.10).
Сповіщенням сім`ї №6 від 02.02.2024 ОСОБА_3 повідомлено про те, що її колишній чоловік, батько їх спільної неповнолітньої дитини ОСОБА_1 – солдат ОСОБА_2 , 1980 р.н., в районі бойових дій поблизу н.п. Синьківка Куп`янського району Харківської області, виконуючи бойове завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, здійснення відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України, 17.01.2024 зник безвісти. Відомості про місцезнаходження солдата ОСОБА_2 відсутні, оскільки місце зникнення знаходиться на непідконтрольній Збройним Силам України території. (а.с.14).
Витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №20241104-106 від 04.11.2024 встановлено, що ОСОБА_2 зник безвісти на території бойових дій (а.с.20).
Зі змісту витягу з акту проведення службового розслідування, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 21.02.2024 за №1155, вбачається, що 17.01.2024 стрілець-санітар 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 , на підставі бойового розпорядження командира 41 ОСБ №2/3/8 дск від 06.01.2024, перебував на позиції «ЖОВТИЙ», де виконував бойове завдання за призначенням у районі бойових дій, а саме: у складі групи зайняти позиції та спостережні пости поблизу населеного пункту Синьківка Куп`янського району Харківської області. Зранку 17.01.2024 по позиції «ЖОВТИЙ» з боку збройних сил російської федерації наносилися постійні інтенсивні удари з артилерійської зброї та велися стрілецькі бої з метою захоплення позиції ворогом. 17.01.2024 близько 07:00 під час штурмових дій ворога по вказаній позиції солдат ОСОБА_2 внаслідок вибуху гранати, отримавши поранення, несумісне із життям, загинув. Організувати заходи з метою евакуації тіла військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 не виявляється можливим внаслідок високої інтенсивності бойових дій у районі населеного пункту Синьківка Куп`янського району Харківської області.
Крім того, в даному акті проведення службового розслідування зазначено, що 23.01.2024 за вх.№336 до командування військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт тимчасово виконуючого обов`язки командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_4 про те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в населеному пункті Синьківка Куп`янського району Харківської області під час виконання бойового завдання отримав кульове поранення, несумісне із життям, і загинув на місці солдат ОСОБА_2 .
Також, вказано, що відповідно до журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 за ІНФОРМАЦІЯ_3 солдат ОСОБА_2 в населеному пункті Синьківка Куп`янського району Харківської області, під час виконання бойового завдання, в результаті обстрілу загинув.
Зі змісту акту проведення службового розслідування вбачається, що командуванням військової частини НОМЕР_1 Вищому командуванню здійснено доповідь №203 від 17.01.2024 про факт загибелі військовослужбовця даної військової частини ОСОБА_2 .
Відповідно письмових пояснень солдата ОСОБА_5 , стрільця 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , який у складі військовослужбовців 1 стрілецької роти 17.01.2024 знаходився на бойовому чергуванні на позиції «ЖОВТИЙ» поблизу населеного пункту Синьківка Куп`янського району Харківської області, близько 07:00 на вказаній позиції почалися штурмові дії військовослужбовців збройних формувань російської федерації. Під час бою поруч із бліндажем, де знаходився, у тому числі, солдат ОСОБА_2 , вибухнула граната, внаслідок чого солдат ОСОБА_2 отримав поранення, несумісні із життям, та загинув на місці.
Також, згідно пояснень солдата ОСОБА_6 , стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, який разом із солдатом ОСОБА_2 17.01.2024 виконували бойове завдання, перебуваючи на позиції «ЖОВТИЙ» поблизу населеного пункту Синьківка Куп`янського району Харківської області. Близько 07:00 на даній позиції почався стрілецький бій з боку військовослужбовців збройних сил російської федерації з метою захоплення позиції. Під час бою поруч із бліндажем, де знаходився, солдат ОСОБА_2 , вибухнула граната, внаслідок чого солдат ОСОБА_2 отримав поранення, несумісні із життям, та загинув на місці.
Як вбачається зі змісту акту проведення службового розслідування, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 21.02.2024 за №1155, комісією за результатами спеціального розслідування надано пропозиції, зокрема, щодо встановлення факту загибелі солдата ОСОБА_2 як такого, що ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, здійснення відсічі та стримування збройної агресії російської федерації порти України, в районі бойових дій поблизу н.п. Синьківка Куп`янського району Харківської області, внаслідок артилерійського обстрілу з боку ворога та отримання поранення, несумісного із життям, що спричинило смерть. До моменту оформлення свідоцтва про смерть чи визнання померлим солдата ОСОБА_2 вважати таким, що 17.01.2024 зник безвісти за особливих обставин під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Синьківка Куп`янського району Харківської області. У разі припинення інтенсивних бойових дій в районі населеного пункту Синьківка Куп`янського району Харківської області пропонується організувати пошукові заходи з метою виявлення тіла (останків) зазначеного військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 . (а.с.17-18).
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.02.2024 року внесено кримінальне провадження №12024270400000029 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України (щодо зникнення безвісти солдата ОСОБА_2 ) (а.с.19).
Зі змісту листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України №1741/21/23.16-59 від 13.06.2026 вбачається, що здійснити державну реєстрацію смерті ОСОБА_2 в органах державної реєстрації актів цивільного стану є неможливим, оскільки заявником не надано жодного документу, який може бути підставою для державної реєстрації смерті. Також у відповіді зазначено, що рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час, постановлене судом у разі неможливості її державної реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану, є підставою для державної реєстрації таких фактів.(а.с.21).
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався.
Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 р. № 389-VIII визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання перебування) заявника.
У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю. Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23).
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 р. № 2398-VI державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про становлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Статтею 319 ЦПК України встановлено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.
Встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідне заявнику для отримання свідоцтва про смерть її батька та вирішення її соціально-побутових питань, зокрема, щодо реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги після загибелі батька і не пов`язане з подальшим вирішенням спору про право.
Оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, надавши оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При цьому законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року за №389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 року за №67/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 року за №2102-IX, на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан, термін якого продовжено.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України - провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч .ч 3-4 ст. 49 ЦК України - державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Водночас п. 1 р. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року за №52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 року за №719/4940, деталізує положення ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма N 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема:
- встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України);
- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (п. 9 ч. 1 ст. 315 ЦПК України);
- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (ст. 317 ЦПК України);
- визнання фізичної особи померлою (ст. ст. 305-309 ЦПК України).
Вказані процедури є відмінними між собою та мають певні особливості.
Заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника (абз. 1 ч. 1 ст. 317 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 25.10.ю2023 року у справі за №607/1612/23 (провадження за №61-6323св23) вказано, що: «загальні вимоги до змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення передбачені ст. 318 ЦПК України, згідно з якою у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» (далі - Закон за №2345-ІХ від 01.07.2022 року) ст. 317 ЦПК України викладено в новій редакції.
Так, ст. 317 ЦПК України (в редакції Закону за №2345-ІХ від 01.07.2022 року) передбачено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України та встановлено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.
У постановах від 26.04. 2023 року у справі за № 337/3725/22, від 29.03.2023 року у справі за №753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.
Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.
При цьому Верховний Суд звернув увагу на те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (ч. 2 ст. 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України).
Вказані висновки застосовані Верховним Судом у постановах від 13.03. 2024 року у справі за №204/7924/23 (провадження за №61-16728св23), від 06.06. 2024 року у справі за №188/56/24 (провадження за №61-6215св24).
Відповідно до ч. 2 ст. 46 ЦК України - фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Згідно з ч. 3 ст. 46 ЦК України - фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (ч. 4 ст. 46 ЦК України).
Відповідно до ст. 305 ЦПК України - заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.
Згідно з ч. 1 ст. 306 ЦПК України - у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Тому оголошення фізичної особи померлою - це зтвердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті.
Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.
З огляду на викладене, виходячи зі змісту ст. ст. 43, 46 ЦК України, ст. ст. 305, 306 ЦПК України, за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (ч. 2 ст. 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (п. 9 ч. 1 ст. 315 ЦПК України).
Подібні висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 28.02.2024 року у справі за №506/358/22 (провадження за №61-7094св23) та від 13.03.2024 року у справі за №204/724/23 (провадження за №61-16728св23).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року в справі за №638/2304/17 (провадження за №61-2417сво19)).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).
Аналіз змісту заяви ОСОБА_1 свідчить про те, що заявниця просить суд встановити факт смерті її батька ОСОБА_2 , (військовослужбовця), який пропав безвісті поблизу н.п. Синьківка Куп"янського району Харківської області під час проходження військової служби та ведення бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил рф на території Харківської області з метою виплати одноразової грошової допомоги, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року за №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», як мати загиблого військовослужбовця. При цьому, як на фактичні підстави звернення до суду з такою заявою, заявниця посилалась на те, що згідно витягу з акту проведення службового розслідування ОСОБА_2 , загинув під час ведення бою унаслідок вибух гранати та отримав поранення несумісне з жзиттям , загинув. 
Як на правові підстави звернення до суду із заявою, заявниця посилалася на п.9 ч.1 ст. 315 ЦПК України, а саме встановлення факту смерті особи , яка пропала безвісти и за обставин , що загрожували їй смертю .
Натомість надані на підтвердження вимог заяви докази у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть ОСОБА_2 , а лише дають підстави для обґрунтованого припущення його смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть останнього. Матеріали службового розслідування військової частини не можуть достовірно свідчити про смерть військовослужбовця в конкретний час і за конкретних обставин. В ч.3 розділу 8 акту про службове розслідування вказано , що вважати ОСОБА_2 таким , що 17.01.2024 року зник безвісти .Аналогічний запис містить сповіщення № 6 від 02.02.2024 року. Організувати заходи з евакуації тіла не можливо внаслідок інтенсивності бойових дій в районі населеного пункту Синьківка. Акт складено 21.02.2024 року 
Відповідно до ч. ч. 5 та 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус судді» від 02.06.2016 року - висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної Верховним Судом, тільки з одночасним наведенням відповідних мотивів.
Крім того, згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК - при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Виходячи зі змісту статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (ч. 2 ст. 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (п. 9 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). Верховний Суд у висновках, викладених у постановах від 22.05.2024 року у справі за №337/2489/23, від 28.02.2024 року у справі за №506/358/22 та від 13.03.2024 року у справі за №204/724/23,зазначає , що з огляду на встановлені у справі обставини та наявність вірогідного припущення про смерть особи, заявник не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про оголошення судом фізичної особи померлим на підставі ч. 2 ст. 46 ЦК України. 
Окрім цього, згідно з ч. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», сім`ям безвісно відсутніх військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення таких військовослужбовців, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлені Кабінетом Міністрів України в Постанові від 30.11.2016 року за №884. Тобто, державою передбачений механізм реалізації соціальних прав членів сімей зниклих безвісти військовослужбовців. Таким чином, у разі набрання законної сили рішенням суду про встановлення факту смерті військовослужбовця, виплата, відповідним особам грошового забезпечення безвісно зниклого військовослужбовця припиняється. Отже, законодавством України передбачено соціальні пільги та гарантії для членів сімей зниклих безвісти військовослужбовців, зокрема щодо виплати таким особам грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця, виплата якого припиняється після набрання законної сили рішенням суду про оголошення особи померлою. 
З доданих до заяви копій документів вбачається що військовослужбовець зник безвісти. Слід звернути увагу, що в акті службового розслідування є тільки пояснення свідків про те, що нібито військовослужбовець загинув під час виконання бойового завдання. Тобто, юридичний факт смерті військовослужбовця не встановлений, оскільки немає можливостей його здійснити встановленим порядком. Також, відсутнє підтвердження, що свідки мають спеціальні знання та можуть констатувати смерть фізичної особи та її причини. Натомість, в акті службового розслідування військової частини та інших доданих документах зазначено, що військовослужбовця вважати зниклим безвісти. Якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями та її тіло не було віднайдене, така особа може бути оголошена судом померлою після спливу шести місяців від дня вірогідної смерті. Таким чином, заявниця має звернутись до суду із заявою про оголошення судом особи померлою у порядку, встановленому ст. 46 ЦК України, а не з заявою про встановлення факту смерті.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268, 293, 294, 315-319, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 заінтересовані особи : Міністерство оборони України, Бобровицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смертізалишити без задоволення 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя В.О. Кузюра