ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"26" червня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/3772/25	

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С.
при секретарі судового засідання: Степанюк А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовні вимоги Заступника керівника Одеської обласної прокуратури (65026, Одеська обл., м. Одеса, вул. Італійська, буд. 3, код ЄДРПОУ 03528552) в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2)
до відповідача: Південнівської міської ради Одеського району Одеської області (65481, Одеська обл., Одеський р-н, м. Південне, пр. Григорівського десанту, буд. 18, код ЄДРПОУ 21018103) 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (01135, м. Київ, пр-т Берестейський, буд. 14, код ЄДРПОУ 38727770)
про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, -

за участю учасників справи: 
прокурор Черніговська О.С
від позивача: не з`явився
від відповідача: не з`явився
від третьої особи: Донченко Н.С., діє в порядку самопредставництва 

Суть спору: Заступник керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Південнівської міської ради Одеського району Одеської області, в якому просить суд:
- усунути перешкоди власнику - державі в особі Кабінету Міністрів України у користуванні та розпорядженні акваторією морського порту Південний та земельною ділянкою під нею шляхом скасування державної реєстрації права комунальної власності Південнівської міської ради Одеського району Одеської області на земельну ділянку із кадастровим номером 5122755400:01:002:0118 площею 8,234 га (РНОНМ: 950765451227; номер запису про речове право: 43835682);
- усунути перешкоди власнику - державі в особі Кабінету Міністрів України у користуванні та розпорядженні майном шляхом зобов`язання Південнівської міської ради Одеського району Одеської області повернути державі в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку з кадастровим номером 5122755400:01:002:0118 площею 8,234 га (РНОНМ: 950765451227).
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що спірна земельна ділянка із кадастровим номером 5122755400:01:002:0118 площею 8,2340 га в силу закону не перейшла та не могла перейти з державної у комунальну власність, оскільки остання перебуває у загальнодержавній власності та постійному користуванні ДП «Адміністрація морський портів України» та є частиною донної поверхні водного об`єкта загальнодержавного значення - Аджалицького лиману, акваторією морського порту «Південний» та відноситься до внутрішніх морських вод загальнодержавного значення, тобто може перебувати виключно у державній власності та її законним розпорядником є Кабінет Міністрів України; прокурор зауважує, що вбачаються підстави для звернення до суду з негаторним позовом щодо усунення перешкод державі в особі Кабінету Міністрів України шляхом скасування державної реєстрації права комунальної власності на вищезазначену земельну ділянку та повернення Південнівською міською радою Одеського району Одеської області позивачу земельної ділянки із кадастровим номером 5122755400:01:002:0118 площею 8,234 га.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/3772/25; визначено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на 23.10.2025 о 14:00; залучено Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.
26.09.2025 за вх.№2-1522/25 до суду від Заступника керівника Одеської обласної прокуратури надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просив суд накласти арешт на земельну ділянку загальною площею 8,2340 га з кадастровим номером 5122755400:01:002:0118 за адресою: Одеська область, Лиманський район, Новобілярська селищна рада (за межами населеного пункту), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 950765451227.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.09.2025 заяву Заступника керівника Одеської обласної прокуратури за вх.№2-1522/25 від 26.09.2025 про забезпечення позову у справі №916/3772/25 задоволено; вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку загальною площею 8,2340 га з кадастровим номером 5122755400:01:002:0118 за адресою: Одеська область, Лиманський район, Новобілярська селищна рада (за межами населеного пункту), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 950765451227.
17.10.2025 за вх.№32708/25 до суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо позову та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи. У поданих поясненнях позивач підтримав заявлені прокурором позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.
У підготовчому засіданні 23.10.2025 судом у протокольній формі винесено ухвалу у порядку ст. 177 ГПК України про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та у порядку ст. 183 ГПК України про відкладення підготовчого засідання на 13.11.2025 о 10:15.
29.10.2025 за вх.№34147/25 до суду від третьої особи надійшли письмові пояснення та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи. У поданих поясненнях третя особа підтримала заявлені прокурором позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.
11.11.2025 за вх.№35887/25 до суду від прокурора надійшли додаткові документи щодо виконання прокурором у повному обсязі вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», які залучено судом до матеріалів справи.
У підготовчому засіданні 13.11.2025 судом у протокольній формі винесено ухвалу у порядку ст. 183 ГПК України про відкладення підготовчого засідання на 02.12.2025 об 11:40. Ухвалою суду від 02.12.2025 зупинено провадження у справі №916/3772/25 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №915/268/24. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2026 апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.12.2025 у справі №916/3772/25 задоволено; ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.12.2025 у справі №916/3772/25 скасовано, а справу №916/3772/25 передано для продовження розгляду до Господарського суду Одеської області. 01.05.2026 до Господарського суду Одеської області від Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/3772/25. Ухвалою суду від 05.05.2025 поновлено провадження у справі №916/3772/25 з 13.05.2026; призначено підготовче засідання на 13.05.2026 о 16:30.
08.05.2026 за вх.№16095/26 до суду від третьої особи надійшли додаткові пояснення, які залучено судом до матеріалів справи.
У підготовчому засіданні 13.05.2026 судом у протокольній формі винесено ухвалу у порядку ст. 185 ГПК України про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 05.06.2026 о 10:00. У судовому засіданні 05.06.2026 судом у протокольній формі у порядку ст. 202 ГПК України винесено ухвалу про відкладення судового засідання на 26.06.2026 о 12:30.
25.06.2026 за вх.№22226/26 до суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Південнівської міської ради Одеського району Одеської області.
У судовому засіданні 26.06.2026 прокурор та представник третьої особи просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Інші учасники справи у судове засідання 26.06.2026 не з`явились, про дату час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України від 27.04.2026 №342/2026, затвердженим Законом України від 28.04.2026 №4857-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 04 травня 2026 року строком на 90 діб.
Справа №916/3772/25 розглядається судом в період оголошеного на всій території України воєнного стану через військову агресію російської федерації проти України.
Жодних заяв та/або клопотань, пов`язаних з неможливістю вчинення якихось процесуальних дій у зв`язку з воєнним станом, про намір вчинити такі дії до суду від сторін не надійшло.
Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надійшов, з огляду на що суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами в порядку ч.9 ст. 165 ГПК України.
У відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
В судовому засіданні 26.06.2026 господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 26.06.2026 оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Натомість повне рішення складено 14.07.2026 з урахуванням обставин введеного воєнного стану, обстрілів об`єктів критичної інфраструктури, масованих атак м. Одеси країною-агресором. Відповідні процесуальні строки на апеляційне оскарження вказаного рішення обчислюються з дати складання повного тексту (14.07.2026), на що суд звертає увагу учасників справи.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши прокурора та представника третьої особи, господарський суд встановив:
Розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації від 03.11.2015 №724/А-2015 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Сонячна Пальміра» у дострокову оренду на 49 років із земель водного фонду, що перебувають у запасі, для будівництва та обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населеного пункту); надано ТОВ «Сонячна Пальміра» в оренду на 49 років земельну ділянку (кадастровий номер 5122755400:01:002:0118) площею 8,2340 га.
09.06.2016 між Одеською обласною державною адміністрацією (орендодавець) та ТОВ «Сонячна Пальміра» (орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки за кадастровим номером 5122755400:01:002:0118 площею 8,2340 га.
28.02.2017 між ТОВ «Сонячна Пальміра» (суборендодавець) та ТОВ «Прмислові технології і іновації-промтехіновація» був укладений договір суборенди земельної ділянки за кадастровим номером 5122755400:01:002:0118 площею 8,2340 га.
01.04.2019 між Новобілярською селищною радою Лиманського району Одеської області (орендодавець) та ТОВ «Сонячна Пальміра» (орендар) була укладена додаткова угода до договору оренди земельної ділянки від 09.06.2016, якою у зв`язку з прийняттям Лиманською районною радою рішення від 03.04.2018 №372-VI, яким затверджено проект землеустрою щодо встановлення меж смт Нові Біляри Лиманського району Одеської області, внаслідок чого земельна ділянка площею 8,2340 га перейшла з державної у комунальну власність смт Нові Біляри, сторони дійшли згоди орендодавця - Одеську обласну державну адміністрацію замінити на Новобілярську селищну раду Лиманського району Одеської області.
В матеріалах справи наявне рішення державного реєстратора Голубенко Аліни Вікторівни 30227701 від 07.09.2021 про державну реєстрацію права власності, форма власності - комунальна на земельну ділянку за кадастровим номером 5122755400:01:002:0118 за Южненською міською радою Одеського району Одеської області, а також наявна інформація з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за кадастровим номером 5122755400:01:002:0118.
10.04.2025 між Південнівською міською радою Одеської області та ТОВ «Сонячна Пальміра» була укладена угода про припинення договору оренди від 09.06.2016 на земельну ділянку за кадастровим номером 5122755400:01:002:0118 площею 8,2340 га.
У листі від 17.01.2024 №23 ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» повідомило прокурора про те, що підприємством нанесені координати меж земель акваторії морського порту Південний, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2007 за №1073, координати умовних кварталів із технічної документації з інвентаризації земель на території Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області 2011 року, надані Одеською обласною прокуратурою в додатках до вищезазначених листів та координати межі земельної ділянки ТОВ «Сонячна пальміра» із кадастровим номером 5122755400:01:002:0118; за результатами роботи виготовлено планово-картографічний матеріал Схема межі акваторії морського порту Південний, на якому відображено координати в Державній системі координат СК-63, (додається); додатком до вказаного листа визначено Схема межі акваторії морського порту Південний, який наявний в матеріалах справи, в якому відображено схема межі акваторії морського порту Південний, викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану).
У листі від 24.01.2024 прокурор просив Кабінет Міністрів України надати інформацію, зокрема, щодо обізнаності про факт реєстрації права комунальної власності за Новобілярською селищною радою Лиманського району Одеської області на земельну ділянку із кадастровим номером 5122755400:01:002:0118 площею 8,2340 га, яку вчинено 02.09.2021.
В матеріалах справи наявні наступні листи щодо питань, які були викладені прокурором у листі від 24.01.2024: лист Держгеокадастру від 05.02.2024; лист Одеської обласної державної адміністрації від 09.02.2024; лист Міністерства юстиції України від 14.02.2024; лист Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 07.03.2024;
У листі від 07.01.2025 №1006-25 Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» повідомило прокурора про те, що: 
- згода на вилучення з постійного користування частини акваторії морського порту Південний, за рахунок якої сформовано земельну ділянку із кадастровим номером 5122755400:01:002:0118, ДП «АМПУ» не надавалась; право постійного користування ДП «АМПУ» на частину акваторії морського порту Південний, за рахунок якої сформовано земельну ділянку із кадастровим номером 5122755400:01:002:0118, уповноваженим органом не припинялося, оскільки таке право за ДП «АМІТУ» не оформлювалось;
- позови про визнання незаконними та скасування рішень щодо передачі земельної ділянки із кадастровим номером 5122755400:01:002:0118 у користування та реєстрації щодо неї права комунальної власності ДП «АМПУ» не пред`являлись;
- з метою захисту інтересів держави, ДП «АМПУ» неодноразово зверталось до Одеської обласної державної адміністрації листами від 21.03.2016 №1465/01/102-16, від 25.05.2016 №2844/01/102-16, від 21.06.2016 №3336/01/102-16, від 07.04.2017 №1941/01/102-17, від 07.04.2017 №1942/01/12-від 07.08.2017, №4903/01/102-17, від 26.09.2017 №6098/01/102-17, від 29.10.2019 №4111/27-01-05/Вих/27, наголошуючи на недопустимості передачі частин акваторії Аджалицького лиману третім особам та із проханнями про припинення формування земельних ділянок за рахунок акваторії морського порту Південний;
- захист порушених прав в частині незаконного відведення вказаної земельної ділянки може відбуватись у судовому порядку шляхом подання відповідної позовної заяви в інтересах Кабінету Міністрів України; додатково надано окрему ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №916/875/20 щодо повноважень Кабінету Міністрів України в частині, зокрема, здійснення заходів контролю за виконанням своїх повноважень органами виконавчої влади у галузі використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів відповідно до статті 13 Водного кодексу України.
У повідомленні від 18.08.2025 №15/1/1-1487ВИХ-25 прокурор повідомив Кабінет Міністрів України про те, що на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підготовлено позовну заяву в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Південнівської міської ради Одеського району Одеської області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою за кадастровим номером 5122755400:01:002:0118 площею 8,234 га.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав (інформаційна довідка від 28.08.2025):
- актуальна інформація про об`єкт речових прав: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 950765451227; земельна ділянка; кадастровий номер 5122755400:01:002:0118 площею 8,234 га (дата державної реєстрації земельної ділянки 31.08.2015); цільове призначення - для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту; адреса: Одеська обл., Лиманський р-н, сщ/рада Новобілярська;
- актуальна інформація про речове право (номер відомостей про речове право 43835682): тип речового права - право власності; дата державної реєстрації - 02.09.2021; державний реєстратор - Голубенко Аліна Вікторівна, Виконавчий комітет Южненської міської ради; підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30227701 від 07.09.2021; документи, подані для державної реєстрації - Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» №1423-ІХ від 28.04.2021; відомості з ДЗК №49126917 від 02.09.2021; власники - територіальна громада, Южненська міська рада Одеського району Одеської області, код ЄДРПОУ 21018103.
Вважаючи, що спірна земельна ділянка із кадастровим номером 5122755400:01:002:0118 площею 8,2340 га в силу закону не перейшла та не могла перейти з державної у комунальну власність, оскільки є частиною донної поверхні водного об`єкта загальнодержавного значення - Аджалицького лиману, є акваторією морського порту «Південний» та відноситься до внутрішніх морських вод загальнодержавного значення, тобто може перебувати виключно у державній власності, прокурор звернувся до господарського суду з відповідним позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.
Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
За змістом ч.3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до ч.3 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Частиною 3 статті 53 ГПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
За ч.ч. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Відтак питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічні висновки викладено у пунктах 38-40, 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).
Верховний Суд у постанові від 07.12.2021 у справі №903/865/20 наголосив, що прокурор насамперед повинен звернутися з позовом на захист інтересів держави в особі того органу владних повноважень, на відновлення прав якого безпосередньо спрямований позов у спірних правовідносинах та на задоволення прав та інтересів якого заявлено позовну вимогу.
Отже прокурор, звертаючись до суду в інтересах держави, має визначити компетентний орган та довести у чому полягає невжиття компетентним органом заходів для захисту порушених прав, які підлягають захисту у спосіб, який обрав прокурор, і зокрема, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Позов у справі подано прокурором в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України із зазначенням того, що управління та контроль за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів, у тому числі розпорядження водними об`єктами загальнодержавного значення, належить до відання Кабінету Міністрів України, а Південнівська територіальна громада набула у комунальну власність земельну ділянку, що є дном водного об`єкту загальнодержавного значення - Аджалицького лиману, хоча спірна ділянка взагалі не могла бути об`єктом земельних відносин; звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання щодо повернення у розпорядження та користування держави земельної ділянки, яка є складовою частиною стратегічно важливого об`єкту загальнодержавного значення, з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав користувача цієї ділянки.
Прокурором було направлено позивачу лист від 24.01.2024 із запитом про надання інформації по спірним правовідносинам, а згодом було направлено повідомлення від 18.08.2025 №15/1/1-1487ВИХ-25 в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про дотримання прокурором вимог, передбачених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» для представництва прокурором інтересів держави в суді та можливість розгляду позовних вимог по суті.
Відповідно до ст. 18 ЗК України (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.
Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення (частина 1 статті 19 ЗК України).
Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень (частина 1 статті 20 ЗК України).
Пунктом «а» ч.5 ст. 83 ЗК України встановлено, що територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі передачі їм земель державної власності.
Статтею 84 ЗК України передбачено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ч.5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Приписами ч.1 ст. 117 ЗК України унормовано, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні. На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.
До земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність (частина 2 статті 117 ЗК України).
Згідно з ч.5 ст. 122 ЗК України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами 3, 4 і 8 цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.
Частиною 8 ст. 122 ЗК України передбачено, що Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки територіального моря.
За змістом ч.1 ст. 58 ЗК України та статті 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів, штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.
Усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море (стаття 3 ВК України).
За приписами статті 5 ВК України до водних об`єктів загальнодержавного значення належать: 1) внутрішні морські води, територіальне море, а також акваторії морських портів; 2) підземні води, які є джерелом централізованого водопостачання; 3) поверхневі води (озера, водосховища, річки, канали), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків; 4) водні об`єкти в межах територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, а також віднесені до категорії лікувальних. До водних об`єктів місцевого значення належать: 1) поверхневі води, що знаходяться і використовуються в межах однієї області і які не віднесені до водних об`єктів загальнодержавного значення; 2) підземні води, які не можуть бути джерелом централізованого водопостачання.
Положеннями пункту 3 Правил охорони внутрішніх морських вод і територіального моря України від забруднення та засмічення, затверджених постановою КМУ від 29.02.1996 №296, встановлено, що внутрішні морські води України - це, зокрема, води заток, бухт, губ і лиманів, морів та проток, що історично належать Україні.
Статтею 14 ВК України встановлено, що розпорядження внутрішніми морськими водами, територіальним морем та акваторією морських портів належить виключно до відання КМУ.
Відповідно до ч.2 ст. 13 Закону України «Про морські порти України» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень Кабінету Міністрів України щодо портової діяльності належать: забезпечення провадження державної політики у сфері портової діяльності, спрямування та координація діяльності міністерств та інших центральних органів виконавчої влади; відведення акваторії та визначення меж територій морських портів; визначення морських портів, відкритих для заходу іноземних суден; затвердження Стратегії розвитку морських портів України; інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законодавчими актами.
Статтею 8 Закону України «Про морські порти України» встановлено, що межами морського порту є межі його території та акваторії; межі території морського порту визначаються і змінюються Кабінетом Міністрів України, виходячи з положень ЗК України; межі акваторій морських портів визначаються і змінюються Кабінетом Міністрів України без порушення меж акваторій суміжних морських рибних портів та річкових портів; відведення акваторії морського порту (надання в користування) адміністрації морських портів України здійснюється на підставі рішення Кабінету Міністрів України відповідно до закону.
Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.
За приписами ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачена реєстрація у Державному реєстрі прав речових прав та їх обтяжень на земельні ділянки.
Відповідно до ч.4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству та поданим документам.
Згідно з пунктом 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (у редакції, чинній на момент проведення спірної державної державної реєстрації), державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2007 №1073 «Про межі акваторії морського порту Південний» визначено межі акваторії морського порту Південний, зазначено, що акваторія порту Південний (у системі координат WGS-84) включає, зокрема акваторію Аджалицького лиману (до урізу води). 
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.10.2009 №1356-р, відповідно до статей 13, 69, 92 ЗК України, статті 14 ВК України, статей 73-75 Кодексу торговельного мореплавства України надано Державному підприємству «Морський торговельний порт «Южний» у постійне користування земельну ділянку, розташовану в межах наданої йому акваторії Аджалицького лиману. Пунктом 2 вказаного розпорядження доручено Одеській облдержадміністрації та Держкомзему забезпечити виконання пункту 1 цього розпорядження.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №341 «Про перейменування морського порту Южний та внесення змін до деяких актів КМУ» перейменовано морський порт Южний на морський порт Південний, внесено до актів КМУ відповідні зміни.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 за №133-р та Наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 за №163 здійснено реорганізацію державних підприємств морського транспорту та утворено Державне підприємство «Адміністрацію морських портів України» (далі -ДП «АМПТУ»).
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання акваторії морських портів» від 03.06.2013 за №406 надано ДП «Адміністрація морських портів України» у користування акваторії морських портів, межі яких визначені Кабінетом Міністрів України, за умови недопущення передачі їх або їх частин іншим суб`єктам господарювання.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 за №406 «Деякі питання акваторій морських портів» зокрема, надано ДП «Адміністрація морських портів України» у користування акваторії морських портів, межі яких визначені Кабінетом Міністрів України, за умови недопущення передачі їх або їх частин іншим суб`єктам господарювання.
Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 2 ст. 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до частини 3 вказаної статті захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів.
Верховним Судом неодноразово зазначалось, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неприпустимим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.05.2018 у справі №469/1203/15-ц, від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 07.04.2020 у справі №372/1684/14-ц).
Також, у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №910/13356/17 суд виклав висновок про те, що способом захисту в негаторних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватися і розпоряджатися майном тим чи іншим способом (зобов`язання повернути або звільнити майно, виселення, знесення, накладення заборони на вчинення щодо майна неправомірних дій).
Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням Земельного та Водного кодексів України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави. У такому разі власник майна може звернутись до суду з негаторним позовом про зобов`язання повернути земельну ділянку, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10131/14-ц, від 22.05.2018 у справі №469/120З/15-ц, від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц).
Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном та факти, які підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей.
Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки, яка має закріплений у законодавстві статус обмежено оборотоздатної.
При цьому поняття перешкод у реалізації прав користування і розпорядження є загальним поняттям і може включати не лише фактичну відсутність доступу до земельної ділянки та можливості використати її за цільовим призначенням, а й будь-які інші неправомірні дії порушника прав, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, договори, інші правочини, у зв`язку з якими розпорядження і користування майном ускладнене або повністю унеможливлене.
У постанові від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 (за позовом прокурора про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки з незаконного володіння) Велика Палата Верховного Суду виклала таку правову позицію:
« 74. Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц (пункт 71); від 4 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц (пункт 96); від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц (пункт 81); від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 97); від 7 квітня 2020 року у справі №372/1684/14-ц (пункт 46)).
75. Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц (абзац п`ятий пункту 143), від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 99), від 7 квітня 2020 року у справі №372/1684/14-ц (пункт 40)). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (постанова від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 99), від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц (пункт 46)).
76. Ураховуючи наведене, суди, встановивши, що земельна ділянка належить до земель водного фонду, не мали застосовувати до спірних правовідносин приписи ЦК України про витребування майна з чужого незаконного володіння замість приписів статті 391 цього Кодексу та частини другої статті 152 3К України, а тому мали відмовити у задоволенні вимог, які не спрямовані на усунення перешкод у користування та розпорядженні цією ділянкою».
У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt). Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.01.2022 у справі №917/996/20).
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. 
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Господарський суд наголошує, що акваторії морських портів, межі яких визначені Кабінетом Міністрів України, та земельні ділянки, що розташовані в їх межах, є державною власністю та перебувають у користуванні ДП «Адміністрація морських портів України». Зазначене стосується і акваторії Аджалицького лиману, який належить до водних об`єктів загальнодержавного значення, входить до меж акваторії морського порту «Південний».
Зі змісту вищенаведених норм вбачається, що управління та контроль за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів, зокрема, розпорядження водними об`єктами загальнодержавного значення (у тому числі акваторіями морських портів) належить до відання Кабінету Міністрів України. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №915/1134/16, від 17.05.2023 у справі №916/978/22, від 29.04.2025 у справі №916/330/24.
За наявними матеріалами справи підтверджується, що земельна ділянка із кадастровим номером 5122755400:01:002:0118 площею 8,234 га розташована в межах акваторії Аджалицького лиману. Господарський суду вбачає, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, є донною поверхнею Аджалицького лиману, який входить до меж морського порту «Південний» і була передана у постійне користування ДП «АМПУ», а отже за будь-яких умов не могла бути передана у користування іншим суб`єктам за відсутності волі належного розпорядника - Кабінету Міністрів України. При цьому право постійного користування земельною ділянкою виникло у ДП «АМПУ» з моменту прийняття розпорядчого акта уповноваженого органу - Кабінета Міністрів України.
Висновок про те, що право розпорядження акваторією морського порту, яка є об`єктом загальнодержавного значення, належить виключно Кабінету Міністрів України, наведено у постановах Верховного Суду від 17.05.2023 у справі №916/978/22, від 29.04.2025 у справі №916/330/24, від 18.04.2025 у справі №916/91/24.
Як встановлено судом, 02.09.2021 за Южненською міською радою Одеського району Одеської області (нині - Південнівська міська рада Одеського району Одеської області) було зареєстровано право комунальної власності на спірну земельну ділянку на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» №1423-ІХ від 28.04.2021 та відомостей з ДЗК №49126917 від 02.09.2021.
Проте, як було зауважено судом, відповідно до пункту «а» частини 5 статті 83 ЗК України (у редакції, чинній на час проведення державної реєстрації) територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі передачі їм земель державної власності. Водночас пунктом 58 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 №1423-ІХ розділ Х «Перехідні положення» ЗК України доповнено пунктом 24, відповідно до якого з дня набрання чинності цим пунктом (з 27.05.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук).
Таким чином, в силу наведених положень закону та встановлених обставин справи, спірна земельна ділянка не могла перейти у комунальну власність.
З огляду на встановлені у даній справі обставини щодо перебування спірної земельної ділянки у державній власності як частини об`єкту водного фонду загальнодержавного значення - Аджалицького лиману та акваторії морського порту «Південний», остання не перейшла та не могла перейти з державної у комунальну власність в силу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», а тому державна реєстрація права комунальної власності спірної земельної ділянки за територіальною громадою суперечить нормам чинного земельного та водного законодавства, а відповідно підлягає скасуванню в судовому порядку, а земельна ділянка підлягає поверненню державі в особі Кабінету Міністрів України.
Проаналізувавши наявні матеріали справи, враховуючи вищенаведені норми законодавства, правові позиції Верховного Суду, господарський суд дійшов висновку про доведеність прокурором заявлених позовних вимог, звернення прокурора до суду з відповідними позовними вимогами є належним та ефективним способом захисту порушених прав держави в особі Кабінету Міністрів України, а тому позовні вимоги прокурора про усунення перешкод власнику - державі в особі Кабінету Міністрів України у користуванні та розпорядженні акваторією морського порту Південний та земельною ділянкою під нею шляхом скасування державної реєстрації права комунальної власності Південнівської міської ради Одеського району Одеської області на земельну ділянку із кадастровим номером 5122755400:01:002:0118 площею 8,234 га (РНОНМ: 950765451227; номер запису про речове право: 43835682) та зобов`язання Південнівської міської ради Одеського району Одеської області повернути державі в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку з кадастровим номером 5122755400:01:002:0118 площею 8,234 га (РНОНМ: 950765451227) підлягають задоволенню.
Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України в повному обсязі з вищенаведених мотивів.
Іншого відповідачем не доведено.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ВИРІШИВ:
1.Позовні вимоги Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України - задовольнити повністю.
2.Усунути перешкоди власнику - державі в особі Кабінету Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2) у користуванні та розпорядженні акваторією морського порту «Південний» та земельною ділянкою під нею шляхом скасування державної реєстрації права комунальної власності Південнівської міської ради Одеського району Одеської області (65481, Одеська обл., Одеський р-н, м. Південне, пр. Григорівського десанту, буд. 18, код ЄДРПОУ 21018103) на земельну ділянку із кадастровим номером 5122755400:01:002:0118 площею 8,234 га (РНОНМ: 950765451227; номер запису про речове право: 43835682).
3.Усунути перешкоди власнику - державі в особі Кабінету Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2) у користуванні та розпорядженні майном шляхом зобов`язання Південнівської міської ради Одеського району Одеської області (65481, Одеська обл., Одеський р-н, м. Південне, пр. Григорівського десанту, буд. 18, код ЄДРПОУ 21018103) повернути державі в особі Кабінету Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2) земельну ділянку з кадастровим номером 5122755400:01:002:0118 площею 8,234 га (РНОНМ: 950765451227).
4.Стягнути з Південнівської міської ради Одеського району Одеської області (65481, Одеська обл., Одеський р-н, м. Південне, пр. Григорівського десанту, буд. 18, код ЄДРПОУ 21018103) на користь Одеської обласної прокуратури (65026, Одеська обл., м. Одеса, вул. Італійська, буд. 3, код ЄДРПОУ 03528552) 4844 /чотири тисячі вісімсот сорок чотири/ грн. 80 коп. судового збору за подання позовної заяви та 1211 /одну тисячу двісті одинадцять/ грн. 20 коп. за подання заяви про забезпечення позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.
Повне рішення складено 14 липня 2026 р. з урахуванням обставин введеного воєнного стану, обстрілів об`єктів критичної інфраструктури, масованих атак м. Одеси країною-агресором.

Суддя Ю.С. Бездоля