ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
30.06.2026	Справа № 910/919/26	

За позовом Берегівської окружної прокуратури (Закарпатська обл., м. Берегове) в інтересах держави в особі Великобийганська сільська рада Берегівського району Закарпатської області (Закарпатська обл., Берегівський район, с. Велика Бийгань)
до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк Україна" (м. Київ)
про визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення 114 082,26 грн, 

Суддя Ващенко Т.М.
Секретар судового засідання Шаповалов А.М.
Представники сторін: 
Від прокуратури: Куцоконь О.О.
Від позивача: не з`явився 
Від відповідача: не з`явився 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Берегівська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Великобийганська сільська рада Берегівського району Закарпатської області звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк Україна" про визнання недійсними додаткових угод № 2 від 23.07.2024, № 4 від 30.01.2025 до Договору № 110205/2024 про постачання електричної енергії споживачу від 29.12.2023, з підстав їх невідповідності вимогам законодавства України, та стягнення 114 082,26 грн безпідставно сплачених коштів.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, заяв і клопотань.
20.02.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
27.02.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2026 постановлено розгляд справи №910/919/26 здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28.04.2026.
У зв`язку з перебуванням судді Ващенко Т.М. у відрядженні підготовче засідання 28.04.2026 не відбулось, та ухвалою від 04.05.2026 призначено підготовче засідання у справі на 28.05.2025.
Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2026 закрито підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.06.2026.
У судовому засіданні 30.06.2026 прокурор підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Представники відповідача та позивача в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили; про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тож їх неявка не перешкоджає розгляду справи відповідно до ст. 202 ГПК України.
30.06.2026 суд проголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та повідомив дату і час його проголошення.
30.06.2026 суд проголосив вступну та резолютивну частину рішення та повідомив, що повне рішення буде складено у строк, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні прокурора, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, - 

ВСТАНОВИВ:

29.12.2023 між Великобийганською сільською радою Берегівського району Закарпатської області (споживач) та ТОВ "Толк Україна" (постачальник) за результатами проведеної переговорної процедури закупівлі №UA-2023-12-08-017787-a, було укладено договір №110205/2024 про постачання електричної енергії споживачу (далі - Договір), за умовами п. 2.1. якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Очікуваний обсяг закупівлі електричної енергії на період становить 15 000 кВт/год.
Відповідно до п. 5.1. Договору загальна вартість цього Договору на момент його укладення становить 889 500,00 грн з ПДВ.
Цим же пунктом Договору встановлено, що ціна за спожиту електричну енергію у 2024 за 1 кВт/год, становить 5,93 грн. з урахуванням ПДВ.
Пунктом 13.1 передбачений строк дії Договору, а саме до 31.12.2024 включно, а в частині розрахунків до повного його виконання.
У період дії Договору між Великобийганською сільською радою та ТОВ "Толк Україна" укладено 5 додаткових угод до вищевказаного договору, внаслідок укладення двох з яких змінено ціну на одиницю товару (зміна вартості одиниці електричної енергії в сторону збільшення), зокрема:
- 23.07.2024 укладено додаткову угоду № 2, якою змінено ціну за одиницю товару (1 кВт/год) з 01.07.2024 у розмірі 7,805054 грн;
- 30.01.2025 укладено додаткову угоду № 4, якою змінено ціну за одиницю товару (1 кВт/год) з 01.01.2025 у розмірі 7,994246 грн.
Як вказує прокурор, у результаті укладення зазначених вище додаткових угод ціна за 1кВт/ год електричної енергії зросла з 5,93 грн до 7,994246 грн, що призвело до суттєвого зменшення обсягів предмета закупівлі. 
Прокуратурою встановлено, що зміна ціни в сторону збільшення за одиницю товару обґрунтовувалась тим, що 23.07.2024 між ТОВ "Толк Україна" та Великобийганською сільською радою укладено додаткову угоду № 2 до основного договору. Згідно з п. 2 вищевказаної додаткової угоди, ціна за одиницю товару визначена у розмірі 7,805054 грн з 1 кВт/год і її дія розповсюджується на правовідносини, що виникли з 01.07.2024. При цьому, у вказаній додатковій угоді також не зазначено, як збільшення ціни вплине на кількість товару, що підлягає поставці.
За вказаних умов збільшення ціни за одиницю товару становить 33,61% від ціни вказаній в договорі, що перевищує 10%.
30.01.2025 між ТОВ "Толк Україна" та Великобийганською сільською радою укладено додаткову угоду № 4 до основного договору на підставі п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону та сторони домовились змінити тариф на послуги з передачі електричної енергії.
Згідно з п. 2 вищевказаної додаткової угоди, ціна за одиницю товару визначена у розмірі 7,994246 грн з 1 кВт/год і її дія розповсюджується на правовідносини, що виникли з 01.01.2025.
Однак, згідно даної додаткової угоди ціна електричної енергії становить 5,975642 грн (без ПДВ), яка була піднята додатковою угодою № 2 від 23.07.2024 та якою збільшено ціну за одиницю товару на 33,61% від ціни вказаній в договорі, що перевищує 10%. 
За доводами прокурора, додаткова угода № 2 від 23.07.2024 підлягає визнанню недійсною у зв`язку з її невідповідністю положенням пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (далі - Закон); наступні додаткові угоди, зокрема і додаткова угода № 4 від 30.01.2025 також підлягає визнанню недійсною, оскільки при укладення такої Постачальник відштовхувався від ціни, узгодженою сторонами у додатковій угоді № 2.
Зобов`язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 41 Закону договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
За приписами частин першої, другої, третьої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із частинами першою, другою статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.
Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
Із системного тлумачення наведених норм ЦК України та Закону вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
В іншому випадку не досягається мета Закону, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.
Така правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22.
Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу.
Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно із частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для укладення додаткової угоди № 2 до Договору став лист ТОВ "Толк Україна" № 01107-24 від 01.07.2024, додатком до якого, як підтвердження збільшення ціни за одиницю товару на ринку електричної енергії, товариство надало замовнику скріншот з вебсайту ДП "Оператор ринку" в якому зазначено, що середньозважена ціна на РДН за січень 2024 року становить 3,85857 грн за 1 кВт/год та за І-ІІ декади червня 2024 року становить 5,22476 грн за 1 кВт/год. Також, у ньому не містяться відомості щодо динаміки ціни на електричну енергію, в ньому відсутній аналіз вартості ціни на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни електричної енергії на ринку, у зв`язку з чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов Договору на підставі п. 2. ч. 2 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Верховний Суд у постанові від 16.02.2023 у справі № 903/366/22 зазначив, що виключно коливання цін на ринку електричної енергії не може бути беззаперечною підставою для автоматичного перегляду (збільшення) погодженої сторонами ціни за одиницю товару.
При цьому обмеження 10 відсотків застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни - кількість підписаних додаткових угод.
Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у ст. 652 ЦК України та п. 2 ч. 5 ст. 41 вказаного Закону, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Крім того прокурор звертає увагу на те, що в додатковій угоді № 2 від 23.07.2024 неправомірно зазначено, що вона відповідно до ст. 631 ЦК України поширює свою дію на правовідносини, що виникли з 01.07.2024, тобто до моменту підписання даної додаткової угоди та вже після фактичного надання послуг з електропостачання за липень 2024 року.
Об`єднана палата в складі Касаційного господарського суду Верховного Суду в постанові від 12.10.2018 у справі №910/21671/17 та постанові Верховного Суду від15.06.2018 у справі №910/14082/17 дійшла висновку про неможливість та протиправність застосування ч. 3 ст. 631 ЦК України щодо зворотної дії додаткових угод, зокрема, щодо того, що вказаною нормою закону не надається право сторонам застосовувати зворотну дію в часі пунктів додаткової угоди або договору, які змінюють врегульовані договірні відносини.
Таким чином, прокуратурою встановлено, що постачальник на підставі листа безпідставно збільшив ціну на одиницю товару до 7,805054 грн за 1 кВт/год, коли середньозважена ціна за одиницю товару на ринку становить 5832,65 грн за 1 МВт/год.
Згідно з п. 2 додаткової угоди № 4 від 30.01.2025 до Договору ціна за одиницю товару визначена у розмірі 7,994246 грн з 1 кВт/год і її дія розповсюджується на правовідносини, що виникли з 01.01.2025.
Згідно з цією додатковою угодою ціна електричної енергії становить 5,975642 грн (без ПДВ), яка була піднята додатковою угодою № 2 від 23.07.2024 та якою збільшено ціну за одиницю товару на 33,61% від ціни вказаній в договорі, що перевищує 10% ліміт.
Прокурор звертає увагу суду на те, що визнання недійсною будь-якої додаткової угоди, якою змінено ціну, тягне за собою визнання недійсними всіх послідуючих додаткових угод, оскільки кожна наступна додаткова угода має фіксовану ціну за одиницю товару, тому є похідною від попередніх додаткових угод, оскільки без попередньої додаткової угоди ціна за послідуючими угодами фактично перевищуватиме ціну за одиницю товару більше, ніж на 10%, визначених в ст. 41 Закону, у порівнянні із основним договором. Отже, оскільки, додаткова угода № 2 від 23.07.2024 підлягає визнанню недійсною, то і всі наступні додаткові угоди, зокрема і додаткова угода № 4 від 30.01.2025 також підлягає визнанню недійсною, оскільки при укладення такої Постачальник відштовхувався від ціни, узгодженою сторонами у додатковій угоді № 2.
Крім того, у додатковій угоді № 4 від 30.01.2025 неправомірно зазначено, що вона відповідно до ст. 631 ЦК України поширює свою дію на правовідносини, що виникли з 01.01.2025, тобто до моменту підписання даної додаткової угоди та вже після фактичного надання послуг з електропостачання за січень 2025 року.
Так, у постанові від 28.05.2024 за результатами розгляду справи № 915/75/23 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається відповідно до частини третьої статті 632 ЦК України.
Суд погоджується з доводами прокурора про те, що у тендерній пропозиції ТОВ "Толк Україна" брало на себе зобов`язання постачати до Великобийганської сільської ради електричну енергію за ціною 5,93 грн за 1 кВт/год.
Виконання зобов`язань щодо ціни та кількості електричної енергії ТОВ "Толк Україна" підтвердило відповідними листами, які є невід`ємними документами, що долучаються до тендерної пропозиції, листом-погодженням укласти запропонований проект договору, підписаним проектом договору, а в подальшому підписаним основним договором на постачання електричної енергії, а тому зміна ціни електричної енергії на понад 10 % та застосування такої ціни у період, що передував даті угоди, є порушення вимог ст. 632 Цивільного кодексу України та п. п. 2, 7 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто, під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у ст. 652 ЦК України та п. 2 ч. 5 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Також, Верховний Суд неодноразово зауважував, що передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний уже укладений договір і щоб не проводити новий тендер закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону "Про державні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд вважає, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної у договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод) (постанови Верховного Суду від 12.11.2024 у справі № 910/19784/23, від 10.09.2024 у справі № 918/703/23, від 02.07.2024 у справі № 910/13579/23, від 14.05.2024 у справі № 917/1010/22).
Судом встановлено, що на виконання Договору № 110205/2024 від 29.12.2023 ТОВ "Толк Україна" поставлено 114 084 кВт/год електричної енергії, відповідно до актів № 28-110205/7/Ф1 за липень 2024 року, № 28-110205/8/Ф1 за серпень 2024 року, № 28-110205/9/Ф1 за вересень 2024 року, № 28-110205/10/Ф1 за жовтень 2024 року, № 28-110205/11/Ф1 за листопад 2024 року, № 28-110205/12/Ф1 за грудень 2024 року, № 28-110205/1/Ф1 за січень 2025 року.
Відповідно до п. 3 додаткової угоди № 4 від 30.01.2025 вартість електричної енергії у період з 01.01.2025 по 31.01.2025 складає 136 126,03 грн з ПДВ.
Згідно з означеними актами Великобийганською сільською радою за період дії основного договору №110205/2024 від 29.12.2023 загалом отримано 114 084 кВт/год електричної енергії, сума, яка фактично перерахована Великобийганською сільською радою постачальнику за період дії Договору становить 790 600,39 грн.
Проте, з урахуванням незаконності перевищення ціни електроенергії на понад 10% за додатковими угодами № 2 та № 4 до Договору, Великобийганська сільська рада повинна була сплатити 676 518,13 грн.
Отже, внаслідок неправомірного збільшення ціни на електроенергію шляхом укладання спірних додаткових угод з порушенням законодавства мала місце переплата коштів у розмірі 114 082,26 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
Статтею 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Фінансування та оплата електроенергії за Договором здійснювались за рахунок коштів місцевого бюджету.
Таким чином, з урахуванням вимог ст. ст. 3, 23 Бюджетного кодексу України, безпідставно отримані відповідачем у результаті укладення спірних додаткових угод кошти, мають бути повернуті в дохід місцевого бюджету.
З огляду на встановлені вище обставини недійсності спірних додаткових угод до Договору, суд погоджується з наведеними доводами прокурора, тож позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 114 082,26 грн підлягають задоволенню.
При цьому суд відхиляє як безпідставні заперечення відповідача проти позовних вимог, які обґрунтовані тим, що збільшення ціни електричної енергії за Договором була зумовлена зміною регульованих цін (тарифів) на послуги з передачі та розподілу електричної енергії, з огляду на відсутність будь-яких доказів таких тверджень.
Щодо наявності у прокурора повноважень на звернення до суду з даним позовом, судом встановлено наступне.
Відповідно до частини 3 статті 42 Конституції України держава забезпечує захист конкуренції у підприємницькій діяльності. Не допускаються зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірне обмеження конкуренції та недобросовісна конкуренція.
Відповідно до прийнятої Європейською Радою стратегії соціально-економічного розвитку Європейського Союзу до 2020 року "Європа 2020" та Директиви 2014/24/EU Європейського Парламенту та Ради ЄС від 26.02.2014, державні закупівлі відіграють ключову роль у забезпеченні раціонального, стійкого економічного зростання держави, як один із ринкових інструментів для створення умов до найбільш ефективного використання державних коштів.
Відповідно до ст. 140 Конституції України, місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Статтею 143 Конституції України передбачено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.
Статтею 327 ЦК України визначено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.
Відповідно до ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" матеріальною основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Частиною 1 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, не житлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. 
Приписами ч. 2 ст. 61 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно складають та схвалюють прогнози відповідних місцевих бюджетів, розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України.
Відповідно до ч.ч. 4, 5 цієї ж статті самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.
Частиною 1 ст. 62 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб.
Відповідно до ст. 54 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Відділи, управління та інші виконавчі органи ради є підзвітними і підконтрольними раді, яка їх утворила, підпорядкованими її виконавчому комітету, сільському, селищному, міському голові, голові районної у місті ради.
У відповідності до ст. 70 Бюджетного кодексу України, видатки та кредитування місцевих бюджетів включають бюджетні призначення, встановлені рішенням про місцевий бюджет, на конкретні цілі, пов`язані з реалізацією програм та заходів згідно із статтями 89-91 цього Кодексу. Кошти спеціального фонду місцевих бюджетів витрачаються на заходи, передбачені рішенням про місцевий бюджет відповідно до законодавства.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 89 Бюджетного кодексу України, до видатків, що здійснюються з бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад, належать видатки на освіту.
Пунктами 6, 8 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України серед принципів, на яких ґрунтується бюджетна система, визначено принципи цільового та ефективного використання бюджетних коштів, дотримання яких забезпечується використанням бюджетних коштів тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями, задля досягнення якісного запланованого результату при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів.
Учасниками бюджетного процесу є органи, установи та посадові особи, наділені бюджетними повноваженнями (правами та обов`язками з управління бюджетними коштами) (ч. 3 ст. 19 Бюджетного кодексу України).
Пунктом 24 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України порушенням бюджетного законодавства визнається нецільове використання бюджетних коштів учасником бюджетного процесу.
Відповідно до ст. 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.
Згідно з оголошенням на проведення процедури закупівлі, плану закупівлі та звіту про результати її проведення, джерелом фінансування закупівлі визначено місцевий бюджет.
Стороною договору є Великобийганська сільська рада Берегівського району Закарпатської області.
Згідно з ч. ч. 5, 7 ст. 60 цього Закону органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. Майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об`єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування.
З урахуванням того, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - мешканців селища, завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності, неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладання органом місцевого самоврядування незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади.
Укладення оспорюваних додаткових угод до Договору всупереч норм Закону України "Про публічні закупівлі" є прямим порушенням законності в бюджетній сфері.
Пунктом 15 ч. 4 ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено повноваження щодо забезпечення законності, правопорядку, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян де серед іншого, зазначено, що міський голова звертається до суду щодо визнання незаконними актів інших органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права та інтереси територіальної громади, а також повноваження ради та її органів.
Суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів прокурора про те, що звертаючись з даною позовною заявою до суду, він виконує конституційну функцію, закріплену в ст. 131-1 Конституції України, шляхом представництва інтересів держави у суді у виключних випадках.
Такі випадки передбачено ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", за приписами якої прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і в разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний установлювати причини, з яких позивач не здійснює захисту своїх інтересів.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №910/3486/18 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наведено висновки про те, що звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він наділений відповідними повноваження для їх захисту інтересів держави, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається (постанова Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 4/166 "б").
Аналогічні правові позиції Верховного суду щодо наявності підстав для представництва органами прокуратури інтересів держави викладені у постановах від 01.03.2018 у справі №922/1361/17, від 13.03.2018 у справі №911/620/17, від 25.09.2018 у справі №804/2244/18, від 17.10.2018 у справі №910/11919/17, від 05.02.2019 у справі №910/7813/18, від 13.02.2019 у справі №914/225/18, від 26.02.2019 у справі № 905/803/18, від 25.03.2019 у справі №469/580/16-ц.
Аналіз позицій Верховного Суду вказує на те, що лише звернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з відповідним позовом можна вважати належним здійсненням захисту інтересів держави. Інші вжиті заходи (зокрема, листування) не відповідають вимогам чинного законодавства, зазначеним позиціям. 
Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес".
При цьому, укладення оспорюваних додаткових угод до Договору всупереч норм Цивільного кодексу України, Закону України "Про публічні закупівлі" є порушенням законності в бюджетній системі, порушує принципи добросовісної конкуренції, об`єктивної та неупередженої оцінки тендерних пропозицій, та принципу запобігання корупційним діям і зловживанням при проведенні публічних закупівель. Таке звернення прокурора спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності та цільового використання коштів державного підприємства.
Саме Великобийганська сільська рада наділена повноваженнями щодо використання бюджетних коштів, переданих їй радою для забезпечення потреб громади, контролю за їх використанням, здійснює правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності (зокрема, коштів місцевого бюджету).
Про виявлені порушення окружна прокуратура 05.12.2025 листом повідомила Великобийганську сільську раду і просила надати копію документів та інформацію про вжиті сільською радою заходи представницького характеру щодо стягнення з ТОВ "Толк Україна" надмірно сплачених коштів.
На вказаний запит сільська рада 17.12.2025 надала відповідь № 1375/03-26, з якої направила витребувані документи, та зазначила, що заходи представницького характеру щодо повернення надмірно сплачених коштів не вживалися.
У подальшому, 13.01.2026 окружною прокуратурою повторно скеровано запит до Великобийганської сільської ради в якій просила повідомити про вжиті заходи представницького характеру щодо стягнення з ТОВ "Толк Україна" надмірно сплачених коштів, строком надання відповіді до 20.01.2026.
У відповіді за № 40/03-26 від 19.01.2026 Великобийганська сільська рада повідомила, що не заперечує про вжиття окружною прокуратурою заходів представницького характеру в інтересах держави шляхом звернення до суду з вимогами про визнання недійсними додаткових угод до договору про закупівлю електричної енергії та стягнення безпідставно сплачених бюджетних коштів.
Відтак, маючи відповідні правомочності для звернення до суду з цим позовом, уповноважений орган надані йому повноваження не використав. 
Судом встановлено, що з відповідей позивача на запити прокурора вбачається невжиття заходів для усунення порушень, що відповідно до ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" є підставою для захисту інтересів держави в особі Великобийганської сільської ради шляхом звернення до суду з даним позовом.
На виконання вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" Берегівською окружною прокуратурою повідомлено позивача про намір звернутися до Господарського суду міста Києва в її інтересах із зазначеним позовом.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, процедурні гарантії, закріплені в ст. 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань. Кожен має право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками; на це право, що є одним з аспектів права на доступ до суду, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав є неправомірним (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), серія А №18, п. 28- 36).
Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Інші доводи і твердження учасників справи судом відхилено як такі, що не спростовують встановлених судом обставин та не можуть вплинути на результат вирішення даного спору.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги прокурора є доведеними, обґрунтованими та не спростовані належним чином у встановленому законом порядку відповідачами, відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, - 

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 23.07.2024 до договору № 110205/2024 від 29.12.2023, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Толк Україна" (04116, м. Київ, вул. Старокиївська, 14; ідентифікаційний код 44878589) та Великобийганською сільською радою Берегівського району Закарпатської області (90232, Закарпатська обл., Берегівський район, с. Велика Бийгань, вул. Головна, буд. 61; ідентифікаційний код 04349082).
3. Визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 30.01.2025 до договору № 110205/2024 від 29.12.2023, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Толк Україна" (04116, м. Київ, вул. Старокиївська, 14; ідентифікаційний код 44878589) та Великобийганською сільською радою Берегівського району Закарпатської області (90232, Закарпатська обл., Берегівський район, с. Велика Бийгань, вул. Головна, буд. 61; ідентифікаційний код 04349082).
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк Україна" (04116, м. Київ, вул. Старокиївська, 14; ідентифікаційний код 44878589) на користь Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області (90232, Закарпатська обл., Берегівський район, с. Велика Бийгань, вул. Головна, буд. 61; ідентифікаційний код 04349082) 114 082 (сто чотирнадцять тисяч вісімдесят дві) грн 26 коп. безпідставно сплачених коштів.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк Україна" (04116, м. Київ, вул. Старокиївська, 14; ідентифікаційний код 44878589) на користь Закарпатської обласної прокуратури (88000, м. Ужгород, вул. Коцюбинського, буд. 2, літ. А; ідентифікаційний код 02909967) 9 984 (дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. судового збору.
6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.
Повне рішення складено 17.07.2026.

Суддя Т.М. Ващенко