ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2026 року	справа № 380/21966/25	

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Андрусів У.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Анлево» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішення, 
в с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю «Анлево» (далі – позивач, ТОВ «АНЛЕВО») пред`явило позов до Львівської митниці (далі – відповідач), у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 05.05.2025 №UA209000/2025/900273/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/000662.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що при митному оформленні товару, який ввозився на митну територію України, позивач визначив його митну вартість за основним методом – за ціною договору (контракту), до митної декларації додано документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України (далі – МК України). На думку позивача, митний орган безпідставно не визнав заявлену митну вартість та незаконно прийняв рішення про її коригування, застосувавши другорядний (резервний) метод визначення митної вартості. Позивач не погоджується із зазначеними в рішенні про коригування митної вартості доводами митного органу та стверджує, що подані підприємством до митного оформлення документи містять достатньо відомостей, що визначають та підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Будь-яких вмотивованих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості товару за ціною договору, митним органом в оспорюваному рішенні не наведено. Враховуючи викладене, вважає, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 05.05.2025 №UA209000/2025/900273/2 та похідна від нього картка відмови є протиправними та підлягають скасуванню. Просить задовольнити позов повністю.
Ухвалою судді від 10.11.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків.
Ухвалою судді від 24.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Свою позицію мотивує тим, що обов`язок доведення ціни товару лежить на декларанті, і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості та обрано метод її визначення. При цьому митний орган, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Вказав, що необхідність витребування документів є передусім способом упевнитися в тому, що декларант правильно визначив митну вартість. Зазначив, що надана до митного оформлення копія інвойсу №F/210/25 від 25.04.2025 підписана лише стороною продавця та не містить підпису покупця, у зв`язку з чим такий інвойс не вважається підписаним; на поданих платіжних інструкціях від 20.03.2025 №Р250320982 та від 17.04.2025 №Р250417982 відсутній реквізит підпису відповідальної особи платника; рахунок на перевезення від 30.04.2025 №СФ-36 виставлений ФОП ОСОБА_1 , документ про договірні відносини з яким до митного оформлення не поданий. Зважаючи на викладене, вважає, що рішення про коригування митної вартості товарів від 05.05.2025 №UA209000/2025/900273/2 є правомірним і підстав для його скасування немає.
Позивач подав додаткові пояснення у справі, у яких виклав заперечення на твердження відповідача, зазначені у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що подані декларантом рахунки-фактури (інвойси) містять усю необхідну інформацію для підтвердження числових даних заявленої митної вартості; до митного оформлення подано платіжні інструкції в іноземній валюті №28 від 20.03.2025 та №39 від 17.04.2025, які містять посилання на контракт і рахунок та в загальній сумі становлять 292256,5 PLN; транспортні витрати підтверджено рахунком-фактурою №СФ-36 від 30.04.2025 та довідкою про транспортні витрати від 30.04.2025. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Анлево», код ЄДРПОУ 39095503, зареєстроване як юридична особа, місцезнаходження: 79049, м.Львів, вул.Антонича, буд.20, кв.36.
10.03.2025 між «P.P.H.U.TEKOPAK Zbigniew Krzyzaniak», Польща (продавець), та ТОВ «АНЛЕВО» в особі Ярослава Лейцюся, що діє на підставі статуту (покупець), укладено договір купівлі-продажу №1, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість.
Згідно з п.1.3 договору продавець продає, а покупець купує товар згідно з інвойсами до цього договору, які є невід`ємними його частинами.
Відповідно до п.2.1 договору умова поставки – FCA Вронкі, Польща.
Пунктом 3.1 договору сторони встановлюють загальну вартість товару в злотих PLN; пунктом 3.3 визначено умови оплати: 30% передоплата, 70% перед відвантаженням.
На виконання умов договору сторонами складено PROFORMA INVOICE (рахунок-фактуру) №1 від 10.03.2025 на загальну суму 292256,50 PLN, а також комерційні інвойси №F/210/25 від 25.04.2025 на суму 130367,50 PLN та №F/211/25 від 25.04.2025 на суму 161889,00 PLN, що в сукупності становить 292256,50 PLN.
01.05.2025 декларант позивача, з метою митного оформлення товару, подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №25UA209170036628U3, відповідно до якої заявлено до митного оформлення товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації, а саме: алюмінієві перфоровані профілі різних типів і розмірів для будівельно-оздоблювальних робіт; кріпильну арматуру, фурнітуру та аналогічні вироби з оцинкованого металу для з`єднання та монтажу профілів підвісних стель типу CD; вироби будівельні з пластмас – профілі будівельні з полівінілхлориду (ПВХ) різних типів та розмірів.
Умови поставки – EXW PL Wronki (графа 20 декларації).
Митна вартість товару визначена за ціною договору (основним методом).
Одночасно декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією №25UA209170036628U3, в якості підстави для застосування основного методу було надано документи, зазначені у графі 44 митної декларації, а саме: договір купівлі-продажу №1 від 10.03.2025; Commercial invoice F/210/25 від 25.04.2025; Commercial invoice F/211/25 від 25.04.2025; пакувальний лист (Packing list) F/210/25 від 25.04.2025; пакувальний лист (Packing list) F/211/25 від 25.04.2025; PROFORMA INVOICE (рахунок-фактуру) №1 від 10.03.2025; прайс-лист від 18.04.2025; платіжну інструкцію в іноземній валюті №28 від 20.03.2025; платіжну інструкцію в іноземній валюті №39 від 17.04.2025; автотранспортну накладну (CMR) №6696126 від 25.04.2025; експортну митну декларацію 25PL391010003VPKB3 від 28.04.2025; експортну митну декларацію 25PL391010003VOAB9 від 28.04.2025; довідку про транспортні витрати від 30.04.2025; перепустку №Е-370434 від 30.04.2025; рахунок-фактуру №СФ-36 від 30.04.2025; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 №PL/MF/AU 0112327.
За результатами опрацювання наданих декларантом документів контролюючий орган дійшов висновку, що вони не містять усіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, у зв`язку з чим засобами електронного зв`язку запропонував декларанту надати додаткові документи. На вимогу декларантом надіслано прайс-лист, платіжні документи, проформу, а також письмову відмову у наданні інших додаткових документів.
05.05.2025 Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900273/2, у графі 33 якого вказано таке.
У рамках реалізації положень статей 52, 53, 54, 55, 58, 335 МК України за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з таких причин: подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МК України, не містять усіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар; надані декларантом на запит митного органу документи не містять усіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена. Відповідно до п.1 ч.4 ст.54 МК України здійснено контроль наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. За результатами проведеного опрацювання встановлено: згідно з п.1.3 контракту від 10.03.2025 №1 продавець продає, а покупець купує товар згідно з інвойсами до цього договору, які є невід`ємними його частинами; згідно з п.8.1.2 додаткові угоди викладаються у письмовій формі та підписані повноважними представниками сторін. За аналізом положень контракту таким не передбачений порядок погодження інвойсу, однак враховуючи, що такий інвойс являється невід`ємною частиною контракту, то розуміється, що інвойс погоджується сторонами шляхом його безпосереднього підписання, що і підтверджує узгодження сторонами загальну вартість, асортимент, кількість товару. Надана до митного оформлення копія інвойсу №F/210/25 від 25.04.2025 підписана лише стороною продавця та не містить підпису покупця. За даних обставин такий інвойс не вважається підписаним, а відтак таким, що узгоджує кількість, вартість та ціну товару, та не є документом, що підтверджує числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Також за даних обставин слід вважати, що декларантом не у певному обсязі надано контракт та усі додатки до такого. Окрім того, даний договір є неналежний тому, що не підписаний зі сторони продавця.
Відповідно до п.14 Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216, платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах, оформлена ініціатором в електронній або паперовій формі, повинна містити, серед інших, такий обов`язковий реквізит як підпис(и) [власноручний(і)/електронний(і)] відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатися рахунком, або код автентифікації. На поданих до митного оформлення платіжних інструкціях від 20.03.2025 №Р250320982 та від 17.04.2025 №Р250417982 такий реквізит відсутній, що не дозволяє його розглядати як належний документ для підтвердження митної вартості. Рахунок на перевезення від 30.04.2025 №СФ-36 виставлений ФОП ОСОБА_1 , документ про договірні відносини з яким до митного оформлення не поданий, що не дає можливості пересвідчитись у достовірності заявлених відомостей щодо витрат на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України. Таким чином, відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу. Отже, Львівською митницею встановлено невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.
Відповідно до ст.53 МК України декларанту надіслана вимога про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості, а саме: зовнішньоекономічного договору (контракту) або документа, який його замінює, та додатків до нього у разі їх наявності; якщо рахунок сплачено, – банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару; за наявності – інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; якщо здійснювалося страхування, – страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування; транспортних (перевізних) документів, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок на перевезення, договір на перевезення); виписки з бухгалтерської документації; каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару; копії митної декларації країни відправлення; висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини. Декларантом на вимогу митного органу надіслано прайс-лист, платіжні документи, проформу. Надіслані на вимогу митного органу документи не усувають вищезазначені невідповідності. Інших документів на вимогу не надано. Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п.2 ч.6 ст.54 МК України, у зв`язку з неподанням декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 МК України, Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість.
Проведено консультації з декларантом згідно зі ст.57 МК України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме метод 2а (ст.59 МК України) та метод 2б (ст.60 МК України) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, метод 2в (ст.62 МК України) та метод 2г (ст.63 МК України) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст.64 МК України). Джерелом інформації для коригування митної вартості товару №2 слугувала МД №UA209140/2025/8876 від 10.04.2025, де митна вартість товару №2 зі схожими характеристиками становить 5,01 дол. США за кг. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось.
Сума донарахованих митних платежів по оскаржуваному рішенню про коригування митної вартості становить 231812,40 грн.
На виконання рішення про коригування митної вартості митницею оформлено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/000662.
Не погодившись із вказаними рішенням та карткою відмови, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.
Змістом спірних правовідносин є правомірність рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 05.05.2025 №UA209000/2025/900273/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації №UA209170/2025/000662.
Надаючи правову оцінку цим правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.
Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відносини, з приводу яких виник даний спір, регулюються Митним кодексом України.
Відповідно до положень п.23, 24 ч.1 ст.4 МК України митне оформлення – виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль – сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Згідно зі ст.49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Відповідно до ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з ч.1, 2 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (ч.3 ст.53 МК України).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.5, 6 ст.53 МК України).
З аналізу наведених норм вбачається, що положення ст.53 МК України містять вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Дана норма кореспондується з положеннями ст.318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Згідно зі ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 5 ст.54 МК України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.6 ст.54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються, та про право оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до митного органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (ч.2 ст.55 МК України).
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод – за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 та 3 ст.58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Згідно з ч.4, 5 ст.58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, – це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним ч.2 ст.53 МК України. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Необхідність витребовування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.
Водночас повноваження контролюючого органу витребовувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання декларантом витребовуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнівів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Неподання декларантом документів, зазначених у ч.2– 4 ст.53 МК України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
При перевірці судом у разі оскарження декларантом рішення про коригування митної вартості підлягають встановленню обставини та відомості, щодо яких у митного органу виникли сумніви, обґрунтованість причин та підстав витребовування додаткових документів, неможливості визначення митної вартості за обраним декларантом методом та поданими й додатково витребовуваними документами.
У цій справі суд встановив, що позивач визначив митну вартість товарів за ціною договору, яка узгоджена сторонами в PROFORMA INVOICE №1 від 10.03.2025 та зазначена в комерційних інвойсах №F/210/25 від 25.04.2025 і №F/211/25 від 25.04.2025 на загальну суму 292256,50 PLN.
На підтвердження заявленої митної вартості товару позивач надав митному органу разом з митною декларацією №25UA209170036628U3 документи, визначені ч.2 ст.53 МК України та зазначені у графі 44 митної декларації, а саме: договір купівлі-продажу №1 від 10.03.2025; Commercial invoice F/210/25 від 25.04.2025; Commercial invoice F/211/25 від 25.04.2025; пакувальний лист (Packing list) F/210/25 від 25.04.2025; пакувальний лист (Packing list) F/211/25 від 25.04.2025; PROFORMA INVOICE (рахунок-фактуру) №1 від 10.03.2025; прайс-лист від 18.04.2025; платіжну інструкцію в іноземній валюті №28 від 20.03.2025; платіжну інструкцію в іноземній валюті №39 від 17.04.2025; автотранспортну накладну (CMR) №6696126; експортну митну декларацію 25PL391010003VPKB3 від 28.04.2025; експортну митну декларацію 25PL391010003VOAB9 від 28.04.2025; довідку про транспортні витрати від 30.04.2025; перепустку №Е-370434 від 30.04.2025; рахунок-фактуру №СФ-36 від 30.04.2025; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 №PL/MF/AU 0112327.
Аналіз вказаних документів дає підстави зробити висновок про те, що позивач до митного оформлення надав усі обов`язкові документи на підтвердження митної вартості товару, що передбачені ч.2 ст.53 МК України, які дають змогу визначити вартість товару за ціною договору. При цьому надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових).
Натомість в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач зазначив, що подані до митного оформлення документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а також що митним органом встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.
Надаючи правову оцінку аргументам відповідача, суд керується таким.
Стосовно посилання відповідача на те, що надана до митного оформлення копія інвойсу №F/210/25 від 25.04.2025 підписана лише стороною продавця та не містить підпису покупця, а тому такий інвойс не вважається підписаним і не є документом, що підтверджує числові значення складових митної вартості, суд зазначає таке.
Рахунок-фактура (інвойс) є документом, у якому зазначаються товари та послуги, які продавець надає покупцю, кількість такого товару, його ціна по окремості та загальна вартість, а також зобов`язання покупця на оплату. У кожному з поданих інвойсів №F/210/25 від 25.04.2025 та №F/211/25 від 25.04.2025 наведено вид та кількість товару, його послідовний перелік із зазначенням вартості по окремості та загальної вартості усіх товарів. Наведені у цих інвойсах числові значення повністю узгоджуються з PROFORMA INVOICE №1 від 10.03.2025, пакувальними листами, прайс-листом та платіжними інструкціями.
Водночас суд зауважує, що Митний кодекс України не встановлює обов`язкової вимоги щодо підписання інвойсу обома сторонами зовнішньоекономічного договору, а відсутність підпису покупця на інвойсі за наявності інших документів, які дають змогу ідентифікувати товар та підтвердити його ціну, сама по собі не свідчить про наявність розбіжностей у числових значеннях складових митної вартості. Виготовлення іноземним контрагентом документів, що підтверджують митну вартість товарів, та підписання їх однією стороною за відсутності розбіжностей у числових значеннях не можуть бути підставою для коригування митної вартості товарів.
До того ж пунктом 1.4 договору купівлі-продажу №1 від 10.03.2025 передбачено, що інвойси складаються на підставі замовлень, а пунктом 4.1 договору обов`язок передати оригінал інвойсу покладено саме на продавця, що узгоджується з практикою міжнародної торгівлі, за якою інвойс виставляється продавцем.
Посилання відповідача на те, що договір є неналежним у зв`язку з відсутністю на ньому підпису продавця, спростовується наявним у матеріалах справи договором купівлі-продажу №1 від 10.03.2025, який містить підписи та печатки обох сторін.
Щодо посилання відповідача на те, що на поданих до митного оформлення платіжних інструкціях відсутній реквізит підпису відповідальної особи платника, суд зазначає таке.
За змістом п.4 ч.2 ст.53 МК України банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, подаються, якщо рахунок сплачено.
Умовами договору купівлі-продажу №1 від 10.03.2025 (п.3.3) передбачено оплату у формі 30% передоплати та 70% перед відвантаженням. На підтвердження оплати товару декларантом подано платіжні інструкції в іноземній валюті №28 від 20.03.2025 на суму 89952,00 PLN та №39 від 17.04.2025 на суму 202304,50 PLN, у графі призначення платежу яких містяться посилання на контракт №1 від 10.03.2025 та проформу №1 від 10.03.2025, що у загальній сумі становить 292256,50 PLN та відповідає загальній вартості товару за комерційними документами. Подані платіжні інструкції містять відмітку банку про їх виконання, а саме відмітку Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» «Проведено банком» із зазначенням дати проведення операції, що підтверджує факт здійснення оплати. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 17.04.2018 у справі №815/329/17 та від 01.03.2023 у справі №420/18880/21, згідно з якою фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб та часові рамки здійснення такої оплати, не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом.
Крім того, у постанові від 11.06.2019 у справі №813/1755/17 Верховний Суд зазначив, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, а умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються, тому відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю.
За таких обставин відсутність окремого реквізиту підпису на платіжній інструкції, яка містить відмітку банку про її виконання та посилання на контракт і проформу, не спростовує факту оплати товару у заявленому розмірі та не свідчить про наявність розбіжностей у числових значеннях складових митної вартості.
Щодо посилання відповідача на те, що рахунок на перевезення від 30.04.2025 №СФ-36 виставлений ФОП ОСОБА_1 , документ про договірні відносини з яким до митного оформлення не поданий, суд зазначає таке.
Пунктом 6 ч.2 ст.53 МК України передбачено подання декларантом транспортних (перевізних) документів, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Так, на підтвердження витрат на транспортування декларантом подано рахунок-фактуру №СФ-36 від 30.04.2025, у якому відображено вартість транспортного перевезення за маршрутами м.Вронкі (Польща) – п/п Гребенне у розмірі 51646,00 грн та п/п Рава-Руська – м.Львів у розмірі 10000,00 грн, а також довідку про транспортні витрати від 30.04.2025, у якій зазначено вартість транспортування вантажу автомобілем за відповідними маршрутами та вказано, що страхування не проводилося. Зазначені документи у сукупності містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів та дають змогу перевірити числове значення цієї складової митної вартості.
Верховний Суд у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14 сформулював правову позицію, згідно з якою якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким(-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами; Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів. 
Крім того, суд зауважує, що відповідач в оскаржуваному рішенні не зазначив, у чому саме полягає непідтвердження числового значення витрат на транспортування, з огляду на те, що їх розмір чітко зазначений у поданих рахунку-фактурі №СФ-36 та довідці про транспортні витрати.
Суд також враховує і те, що відповідач в оскаржуваному рішенні не вказував на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеного у митній декларації; не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні або не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. З наведеного слідує, що висновки відповідача стосовно непідтвердження позивачем заявленої митної вартості зроблені на припущеннях.
Стосовно доводів відповідача про те, що ним проводилися консультації із декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, суд такі до уваги не приймає, оскільки формальне посилання відповідача в оспорюваному рішенні на проведення консультацій із декларантом без фактичного їх проведення не може бути підтвердженням здійснення таких консультацій. Відповідач не конкретизував документи, які слід подати декларантом для підтвердження задекларованої митної вартості товару, що ставить під сумнів проведення таких консультацій взагалі. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 14.06.2022 у справі №809/257/17.
Щодо покликання відповідача на те, що заявлена митна вартість ввезеного товару є нижчою від митної вартості подібних і аналогічних товарів, суд враховує, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем як джерело інформації використано МД №UA209140/2025/8876 від 10.04.2025.
Суд вказує, що оскаржуване рішення відповідача не містить належного обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування. Митним органом не враховано, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, необхідно навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів. Натомість у графі 33 оскаржуваного рішення прямо зазначено, що коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось, що не відповідає наведеним вимогам.
Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками за напрямом митної вартості відомостей про те, що ідентичний чи подібний товар розмитнювався за більшою митною вартістю, ніж задекларував позивач, за відсутності інших визначених законом підстав не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2025 у справі №300/784/24.
В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд вважає, що в даному випадку контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом – за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.
З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми законодавства, суд доходить висновку, що під час здійснення митного контролю правильності визначення позивачем митної вартості товарів і митного оформлення митний орган діяв у спосіб, який не відповідає вимогам МК України.
Беручи до уваги те, що оскаржуване рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 05.05.2025 №UA209000/2025/900273/2 є правовим актом індивідуальної дії, суд констатує невідповідність такого рішення критеріям, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, а тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати.
Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/000662 суд зазначає таке.
Відповідно до ч.12 ст.264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Оскільки оскаржувана картка відмови №UA209170/2025/000662 прийнята на підставі рішення про коригування митної вартості товарів від 05.05.2025 №UA209000/2025/900273/2, яке суд визнав протиправним, то і картка відмови, прийнята на його підставі, підлягає визнанню протиправною та скасуванню.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч.1 ст.90 цього ж Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується таким.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно з ч.1, 2 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Приписами ч.1 ст.139 КАС України унормовано, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.03.2020 у справі №1.380.2019.001962, при оскарженні рішення про коригування митної вартості товарів ціною позову у розумінні підп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» є різниця митних платежів, що підлягали сплаті із врахуванням митної вартості, розрахованої декларантом, та митної вартості, розрахованої митним органом в оскаржуваному рішенні.
У даній справі ціна позову складає суму донарахованих митних платежів за оскаржуваним рішенням про коригування митної вартості товарів від 05.05.2025 №UA209000/2025/900273/2, що становить 231812,40 грн.
Згідно з підп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011, за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Частиною 3 ст.4 цього Закону передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Оскільки 1,5% від ціни позову становить 3477,19 грн, що перевищує один розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а позовну заяву подано в електронній формі, за майнову вимогу позивачем підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2781,75 грн (3477,19 грн Ч 0,8).
Поряд з тим, позовна вимога про визнання протиправною та скасування картки відмови є похідною від основної позовної вимоги майнового характеру, окремий судовий збір за таку вимогу не сплачується, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.04.2020 у справі №520/1634/19.
Позивач сплатив судовий збір на загальну суму 5204,15 грн згідно з платіжними інструкціями №1832 від 04.11.2025 на суму 2781,75 грн та №1833 від 04.11.2025 на суму 2422,40 грн, тобто у розмірі, який перевищує встановлений Законом України «Про судовий збір». Як наслідок, із бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2781,75 грн, тобто у розмірі, який підлягав сплаті за подання позовної заяви відповідно до Закону України «Про судовий збір». Решта судового збору (2422,40 грн) може бути повернута позивачу за його клопотанням у порядку, передбаченому п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст. 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд
у х в а л и в :
1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Анлево» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішення задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 05.05.2025 №UA209000/2025/900273/2.
3. Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/000662.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Анлево» сплачений судовий збір у сумі 2781 (дві тисячі сімсот вісімдесят одна) гривня 75 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Анлево» (місцезнаходження: вул.Антонича, буд.20, кв.36, м.Львів, 79049; ЄДРПОУ 39095503).
Відповідач – Львівська митниця (місцезнаходження: вул.Костюшка, буд.1, м.Львів, 79000; ЄДРПОУ 43971343).

Суддя	Андрусів Уляна Богданівна