Справа № 495/9222/25
Провадження № 2/515/1150/26

Татарбунарський районний суд Одеської області 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2026 року м. Татарбунари
Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Дем`янової О.А.,
за участю секретаря судового засідання Чумаченко Д.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Татарбунари Одеської області цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
У грудня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі-ТОВ «Українські фінансові операції») звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано тим, що 09 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі-ТОВ «Лінеура Україна») та ОСОБА_1 укладено Договір № 42753492 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відповідач підписав за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «11978». На умовах, встановлених Договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалось надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору:
Відповідно до п. 1.2. тип кредиту кредит, сума кредиту складає 5000 грн.
Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 350 днів: з 09.12.2023 року по 23.11.2024 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів.
На пільговий строк 25 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 2 відсотків у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього у як результат застосовано повну ставку кредитування у розмірі 2 % у день.
На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 5000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану Банком АТ «Райффайзен Банк».
За інформацією в листі ТОВ «Універсальні платіжні рішення», відповідно до зазначеного договору № 42753492 від 09.12.2023 було успішно перераховано грошові кошти в сумі 5000 грн на платіжну карту НОМЕР_1 . Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 26.07.2024 ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу № 26/07/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача.
Враховуючи зазначене, до позивача відповідно до укладеного Договору факторингу від 26.07.2024 № 26/07/2024 перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 4205288 від 09.12.2023 у загальній сумі 28100,00 грн, з якої заборгованість по тілу кредиту 5000,00 грн, заборгованості за процентами 23100,00 грн.
Станом на дату укладання Договору факторингу від 26.07.2024 № 26/07/2024, строк дії кредитного Договору не закінчився, а тому, в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» з дати факторингу 26.07.2024 донараховано відсотки за (119 календарних днів): 5000,00 грн * 2 % = 100 грн* 119 календарних днів = 11900,00 грн відсотки нараховані ТОВ «Українські фінансові операції».
Таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором № 4205288 від 09.12.2023 у загальній сумі 40000,00 грн, яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 5000,00 грн, нарахованих процентів первісним кредитором 23100,00 грн та 11900,00 грн відсотки нараховані ТОВ «Українські фінансові операції».
Крім того, позивач просить суд, в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) s, де І сума інфляційних втрат; si індекс інфляції за певний період; s сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3:100:365 * Дн., де С сума основного боргу; 3 3% річних; 100 переведення відсотків; 365 кількість днів у році; Дн. кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції». Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування.
20 січня 2026 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області цивільну справу передано за територіальною підсудністю до Татарбунарського районного суду Одеської області.
07 квітня 2026 року у порядку автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Дем`яновій О.А.
07 квітня 2026 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області позовну заяву залишено без руху, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу копії ухвали.
08 квітня 2026 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Також Витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» (ЄДРПОУ:14360570) наступну інформацію чи належить ОСОБА_1 (Дмитрійович) (рнокпп НОМЕР_2 ) платіжна картка № НОМЕР_1 , та чи були здійснені зарахування (надходження) коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 банком-емітентом якої є АТ «Райффайзен Банк» за період з 09.12.2023 включно та протягом наступних п`яти календарних днів у сумі 5000 за ініціативою ТОВ «Лінеура Україна» (код ЄДРПОУ 42753492) через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «Універсальні платіжні рішення».
Представник позивача у прохальній частині позову просив справу розглядати без його участі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачу на зареєстровану адресу його проживання направлялися ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви та копії всіх матеріалів, доданих до неї. Згідно з трекінгом АТ Укрпошта вказане поштове відправлення отримане відповідачем власноруч 11.06.2026 року (а.с.92).
Суд виконав обов`язок щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце слухання справи та приймаючи до уваги практику Верховного Суду, щодо питання оповіщення учасника справи про розгляд справи, вважає, що відповідач у цій справі є таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.
Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами.
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04).
У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
19 грудня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір № 4205288 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 5000,00 грн шляхом переказу коштів на платіжну картку строком на 350 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом. В свою чергу, позичальник зобов`язалась своєчасно повернути кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом, у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору. Договір № 4205288 про надання кредиту було підписано позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора «11978» (а.с.21-25).
Пунктом 1.4.1. Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2,00% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору.
Згідно п.1.3 Договору строк кредитування становить 350 днів.
Відповідно до п. 4.1. Договору, сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, крім випадку, визначеного в п.4.3. Договору.
Згідно умов п.9.9. Договору, підписуючи цей договір, клієнт підтвердив, що з укладенням цього договору йому в чіткій та зрозумілій формі надана інформація вказана відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно розміщена на Веб-сайті. Позичальник ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів.
09 грудня 2023 року ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора 11978 підписав Паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), в якому зазначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, згідно з якими: тип кредиту кредит; сума/ліміт кредиту 5000,00 грн; строк кредитування 350 днів; мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби; спосіб та строк надання кредиту у безготівковій формі шляхом перерахування кредитодавцем коштів кредиту на банківський рахунок за реквізитами електронного платіжного засобі (платіжної картки), зазначеної споживачем, не пізніше двох днів від дати укладення договору; стандартна процентна ставка, відсотків річних 730,00 % річних (або 2 % в день); тип процентної ставки фіксована; реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою 40262,89 % річних; орієнтовна загальна вартість кредиту 40000,00 грн; загальні витрати за кредитом за стандартною процентною ставкою 35000,00 грн (а.с.27).
Також позичальник ознайомлений з Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за Договором про споживчий кредит, що міститься у Додатку №1 до кредитного договору, який підписав електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 11978 (а.с.16).
Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих. № 2403-2607 від 26.07.2024, між товариством та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено Договір на переказ коштів № ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 відповідно до зазначеного договору 09.12.2023 о 16:50:21 було успішно перераховано кошти від ТОВ «Лінеура Україна» на платіжну картку клієнта НОМЕР_1 на суму 5000,00 грн (а.с.29).
Згідно з відповіддю АТ «Райффайзен Банк» № 81-15-9/8698-БТ від 22.05.2026 на ухвалу суду від 08.04.2026, банківська картка № НОМЕР_1 емітована на ім`я ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) (РНОКПП НОМЕР_2 ) (а.с.93).
Також, банком надано виписку про рух коштів по рахунку № НОМЕР_3 (Банківська картка) № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) (РНОКПП НОМЕР_2 ) за період за період з 09.12.2023 по 11.12.2023 (а.с.94,97).
Із вказаної Виписки вбачається, що 09.12.2023 року на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 було здійснено зарахування грошових коштів у сумі 5000,00 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Лінеура Україна» за Договором № 4205288 від 09.12.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 26.07.2024 заборгованість ОСОБА_1 складала 23100,00 грн, з яких: тіло кредиту 5000,00 грн, проценти за користування кредитом 23100,00 (а.с.98-107).
26 липня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу № 26/07/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача (а.с.47-49).
Згідно п.1.1 Договору факторингу № 26/07/2024 від 26.07.2024 фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та іншу платежі, право на одержання яких належить клієнту.
За п.1.2 Договору факторингу перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається після підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку №2 та надходження ціни продажу у повному обсязі відповідно до п. 3.3 цього Договору на рахунок клієнта. Після цього Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
26 липня 2024 ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські Фінансові Операції» підписали Акт прийому-передачі Реєстру Боржників (а.с.36).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 26.07.2024, до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4205288 у сумі 28100,00 грн з яких: тіло кредиту 5000,00 грн, проценти за користування кредитом 23100,00 грн, штрафні санкції 1500,00 грн (а.с.13).
Згідно з листом ТОВ «Українські фінансові операції» від 29.07.2024, позивач шляхом надіслання SMS повідомлення на зазначений в Анкеті-заяві боржника телефонний номер, повідомив ОСОБА_1 про відступлення права вимоги по його заборгованості до нового кредитора, передачу його персональних даних та необхідність здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором на рахунок ТОВ «Українські фінансові операції» та надав реквізити рахунку для сплати заборгованості (а.с.10).
З розрахунку заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 4205288 від 09.12.2023, сформованого ТОВ «Українські фінансові операції», за 119 календарних днів (період 27.07.2024-22.11.2024), сума нарахованих процентів за користування ОСОБА_1 грошовими коштами за вказаним договором становить 11900,00 грн (а.с.14).
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
За загальним правилом (частина 1 статті 12 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Вивчивши доводи позовної заяви, а також дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «Українські фінансові операції» підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Норми ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII (зі змінами) передбачають, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
На підтвердження існування договірних відносин між ОСОБА_1 (як позичальником) та ТОВ «Лінеура Україна» (як первісним кредитором) позивачем у справі було надано копію договору № 4205288 від 09 грудня 2023 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 5000,00 грн шляхом переказу коштів на платіжну картку строком на 350 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом, який підписаний позичальником електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора 111978 , який є аналогом власноручного підпису.
Підписаний ОСОБА_1 кредитний договір за формою відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію».
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК).
У постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 623/2936/19 сформовано наступну правову позицію.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з частинами першою, другою статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положенням про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України, затвердженим Постанова Правління Національного банку України № 151 від 13.12.2019 (чинним на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що цифровий власноручний підпис - власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом.
ОСОБА_1 , підписавши кредитний договір, не лише погодив його умови, але й скористався кредитом.
Факт укладення між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» кредитного договору, отримання ним позичених коштів у розмірі 5000,00 грн сторонами не оспорюється.
З матеріалів справи вбачається, що перерахування коштів у сумі, визначеній умовами кредитного договору, первісним кредитором здійснювалось на платіжну картку клієнта НОМЕР_1 , яка емітована АТ «Райффайзенбанк» на ім`я ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) (РНОКПП НОМЕР_2 ) на реквізити банківської картки, яку позичальник зазначив у Анкеті-заяві на отримання кредиту.
Факт перерахування коштів підтверджено листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 2403-2607 від 26.07.2024 року та листом АТ КБ «ПриватБанк» № 81-15-9/8698-БТ від 22.05.2026 року.
Доказів на спростування зазначених фактів матеріали справи не містять.
За вказаних обставин, суд вважає доведеним той факт, що між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 виникли кредитні й останній отримав кредит у розмірі 5000,00 грн.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦПК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Встановлено, що 26 липня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу № 26/07/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача.
Отже, ТОВ «Українські фінансові операції» є правонаступником ТОВ «Лінеура Україна» за кредитним договором від 09 грудня 2023 року № 4205288, за яким у ОСОБА_1 існував обов`язок повернути позичені кошти. Доказів на спростування факту відступлення права вимоги до ТОВ «Українські фінансові операції» за вказаним кредитним договором суду не надано.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Оскільки між сторонами існують договірні правовідносини щодо отримання кредиту, позичальником не виконані зобов`язання перед кредитодавцем (первісним кредитором), кошти, отримані в кредит, в обумовлений строк відповідачем добровільно не повернуті, новий кредитор (як правонаступник) має право на отримання від позичальника простроченої заборгованості за основною сумою кредиту.
Зважаючи на доведеність позивачем права вимоги за кредитним договором № 4205288 від 09 грудня 2023 року, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5000,00 грн є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Щодо вимог про стягнення відсотків за користування кредитом
Згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованість ОСОБА_1 у загальному розмірі складає 40000,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту -5000,00 грн, заборгованість за процентами за користування грошовими коштами, порахована первісним кредитором – 23100,00 грн, заборгованість за процентами, порахована новим кредитором (позивачем у справі) за 119 календарних днів до дня закінчення дії строку кредитного договору – 11900,00 грн.
Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Проте, суд не може в повному обсязі погодитися з наданими позивачем розрахунками заборгованості за відсотками за Договором в частині нарахування відсотків за користування кредитом, з огляду на наступне.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року.
При цьому, Закон України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати:
протягом перших 120 днів - 2,5 %;
протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, у період:
- з 24.12.2023 по 22.04.2024 денна ставка має бути не більше 2,5%;
- з 23.04.2024 по 20.08.2024 денна ставка має бути не більше 1,5%,
- з 21.08.2024 денна ставка має бути не більше 1%.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Враховуючи, що кредитним договір про надання споживчого кредиту №14205288 було укладено 09 грудня 2023 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тому до даного договору слід застосувати положення частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», яким передбачено максимальний розмір відсотків за користування кредитними коштами: з 09.12.2023 року (день укладення Договору) по 22.04.2024 – 2% на день, з 23.04.2024 по 20.08.2024 – 1,5% на день та у подальшому з 21.08.2024 року по 23.11.2024 року (останній день кредитування) - 1% на день.
Отже, суд приходить до висновку, що умови укладеного кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами, суперечать чинному законодавству, тому згідно з ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними.
Таким чином, суд розраховує заборгованість по відсоткам за укладеним між сторонами Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4205288 від 09.12.2023 року, зважаючи на встановлені ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальні денні процентні ставки.
Відповідно до вимог наведених вище приписів законодавства, відсотки за користування кредитними коштами мають нараховуватися таким чином:
-за період з 09.12.2023 по 22.04.2024 за ставкою 2%, що становить 13600,00 грн відповідно розрахунку (5000х2/100х136 дн); 
-за період з 23.04.2024 по 20.08.2024 за ставкою 1,5%, що становить, що становить 9000,00 грн (5000х1,5/10х120дн); 
-за період з 21.08.2024 по 23.11.20214 за ставкою 1%, що становить 4750,00 грн відповідно розрахунку (5000х1/100 х 95дн).
Всього: 27350,00 грн.
Враховуючи, що боржник, отримавши кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості, та приймаючи до уваги те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, боржник має нести цивільно-правову відповідальність за не виконання чи неналежне виконання зобов`язання.
При вирішенні спору, спростувати доводи позову покладається на відповідача, а не на суд, проте це означає, що у такому випадку суд повинен розглянути позов і визначити розмір заборгованості виходячи з умов договору та вимог закону.
З врахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що ОСОБА_1 , отримавши від позивача кредитні кошти у добровільному порядку та у встановлені договором строки, їх не повернув, проценти у встановленому договором розмірі не сплатив, і доказів на підтвердження належного виконання зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів суду не надано, тому позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 32350,00 грн, яка складається з: суми заборгованості за основним боргом 5000,00 грн та заборгованості за відсотками за кредитним договором у розмірі 27350,00 грн.
Щодо вимог про стягнення сум в порядку ч.ч.10,11 ст. 265 ЦПК України та ст. 625 ЦК України суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 10 та ч.11 ст. 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.
Положення частин 10 та 11 ст. 265 ЦПК України регулюють зміст рішення суду та право суду зазначити в рішенні про те, що нарахування відповідних відсотків або пені може відбуватись до моменту виконання рішення.
Разом з цим, натомість позивач просить нарахувати інфляційні витрати та 3 % річних, відповідно до статті 625 ЦК України.
Відповідно до Закону України від 15.03.2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, за яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 року до теперішнього часу, включаючи дату постановлення судового рішення у справі, яка є предметом розгляду.
За змістом частини 2 статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України.
Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 10.10.2018 року у справі №362/2159/15-ц, законодавець встановив пріоритет ЦК України у договірних відносинах. Лише у випадку відсутності регулювання на рівні ЦК України застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).
З системного аналізу приписів пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» і пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який застосував суд першої інстанції, відхиляючи відповідні позовні вимоги, вбачається, що відповідні положення Закону України «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені у кредитних правовідносинах під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, - прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Зважаючи на викладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення вказаних позовних вимог.
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд вказує таке.
Виходячи із положень статей 133, 141 ЦПК України суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша статті 141 ЦПК України).
Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Українські фінансові операції» (80,87%), то із ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню 1958,99 грн судового збору за подання позовної заяви до суду.
Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Нормами ч. 3 цієї статті Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесення позивачем судових витрат до суду надано: довіреність від 01.08.2024 року (а.с.40), рахунок на оплату № 4393106 -2025 від 20 липня 2025 року (а.с.46), заявку № 4205288 на виконання доручення до Договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024 року (а.с.11), детальний опис № 4205288 від 10.11.2025 року (а.с.17), акт № 4205288 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024 року (а.с.18), договір № 01/08/2024-А від 01.08.2024 року про надання юридичних послуг (а.с.41), свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю (а.с.64).
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт (постанова Верховного Суду від 13 березня 2025 року по справі № 275/150/22).
Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони.
Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони.
Враховуючи на відсутність клопотання відповідача щодо зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, а суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи, то заявлена сума на відшкодування правничої допомоги підлягає до стягнення пропорційно розміру задоволених позовних вимог (88,87%) у розмірі 8887,00 грн.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ :
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за договором № 4205288 від 09.12.2023 року у розмірі 32350 (тридцять дві тисячі триста п`ятдесят) грн. 00 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» 8887 (вісім тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн. 00 коп на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1958,99 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 00 коп.
Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (код ЄДРПОУ 40966896, місцезнаходження: 03045, м. Київ, вул.Набережно-Корчуватська, 27 приміщення 2)
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя О.А.Дем`янова