ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА 
Іменем України

15 вересня 2026 року        м. Кропивницький

справа № 404/6321/22
провадження № 22-з/4809/117/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А., 
суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М., 

розглянувши у порядку письмового провадження заяву Березовської Ірини Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини, -

встановив:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, в якому просив зобов`язати відповідачку не перешкоджати йому брати участь у вихованні сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановити порядок його спілкування з сином шляхом визначення способу участі у вихованні дитини, а саме: щосереди з 17.00 до 20.00 та щосуботи з 10.00 до 20.00 без присутності матері, а також спільний відпочинок з дитиною протягом 12 календарних днів (за попередньою домовленістю).
Рішенням Фортечного районного суду м.Кропивницького від 27 листопада 2025 року позовну заяву задоволено частково. Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановлено ОСОБА_1 наступний порядок участі у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без присутності матері: щосереди з 17.00 до 20.00 та щосуботи з 10.00 до 20.00 за згодою дитини та попередньою домовленістю з матір`ю дитини.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 06 серпня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Березовська Ірина Анатоліївна, задоволено частково. 
Рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 27 листопада 2025 року змінено частково, викладено резолютивну частину в такій редакції:
Визначити наступний спосіб спілкування та виховання ОСОБА_1 з сином – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : щосереди з 17:00 до 20:00 та щосуботи з 10:00 до 20:00 без присутності матері, за згодою дитини, а також спільний відпочинок з дитиною протягом 12 календарних днів (за попередньою домовленістю).
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 744 грн 30 коп.

10.08.2026 від представника позивача – адвоката Березовської І.А. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу. У заяві представник позивача просить стягнути з відповідачана користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 9 000 грн. 
Заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Великою Палатою Верховного Суду у змісті додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19)зауважено, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність;
2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у змісті постанови від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).
Вищезазначене свідчить про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.
Установлено, що правничу допомогу ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції надавала адвокат Березовська І.А.
В апеляційній скарзі представник позивача вказала, що витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції складають 9000 грн.
Після ухвалення постанови апеляційним судом, представник позивача 10.08.2026 подала заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 9 000 грн витрат на правничу допомогу.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надані такі докази: договір б/н про надання правової допомоги від 05.01.2026; Акт виконаних робіт від 06 серпня 2026 року, платіжну інструкцію про сплату 9000 грн за договором про надання правничої допомоги.
Зі змісту Акту виконаних робіт вбачається, що на підставі вище вказаного договору, Адвокатом були надані наступні види правової допомоги, а саме : складання та подання апеляційної скарги – 5000 грн; підготовлення клопотання про долучення доказів та його подання – 1000 грн; участь у судовому засіданні – 3000 грн.
Загальна вартість наданих послуг становить 9 000,00 грн.
При цьому, клопотання про долучення доказів, яке входить до обсягу виконаних робіт адвокатом, апеляційним судом у судовому засідання було відхилено, тому в цій частині вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу є необґрунтованими. 
Враховуючи характер правовідносин у цій справі, обсяг наданих адвокатом Березовською І.А. послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, а також те, що апеляційну скаргу задоволено частково, колегія суддів вважає, що на користь ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. 

Керуючись ст.ст. 137, 141, 270,382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Заяву Березовської Ірини Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. 
Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: 

О.А. Письменний О.Л. Дуковський Л.М. Дьомич