ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 571/3485/25 пров. № А/857/29710/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді – Димарчук Т.М.,
суддів – Москаля Р.М., Сала П.І.,
за участю секретаря судового засідання – Чорної І.Б.,
представника позивача - Шкутової Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 11 травня 2026 року (суддя – Комзюк А.Ф., м. Рокитне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у грудні 2025 року звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення №081426 від 29.03.2025, про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1020 гривень на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.202 КУпАП та закрити провадження по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постанова винесена з порушенням норм законодавства, ухвалена на підставі протиправних дій працівників прикордонної служби та є такою, що не відповідає реальним обставинам справи та подіям. Позивач заперечує проти обвинувачень зазначених в оскаржуваній постанові та наголошує, що не вчиняв дій, які б свідчили про порушення ним законодавства України про порушення прикордонного режиму. Жодного належного та допустимого доказу у підтвердження обставин постанови та спростування його вини зазначених у позовній заяві матеріали справи не містять. До того ж, сама постанова містить неправдиву інформацію, оскільки позивач мав при собі військово-обліковий документ (копія якого надається разом із позовом).
Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 11.05.2026 відмовлено в задоволенні позову.
Не погодившись з ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що відповідачем не доведено, що позивач дійсно не надав військово-облікового документа на вимогу прикордонників. Вказує, що протокол сам по собі не є беззаперечним доказом вини, а лише фіксує подію та обставини порушення. 
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 29.03.2025 начальником НОМЕР_2 прикордонної застави (з м.д. АДРЕСА_1 ) НОМЕР_3 прикордонної комендатури (з м.д. АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 майором Ямцуном винесено постанову №081426 від 29.03.2025, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.202 КУпАП та стягнення в межах санкції зазначеної статті.
Згідно оскаржуваної постанови: «О 14 год 30 хв 26.03.2025 на території Рокитнівської ОТГ Сарненського р-ну Рівненської області на околиці н.п.Рокитне, в межах контрольованого прикордонного району, прикордонним нарядом «ПС» було виявлено гр.України ОСОБА_1 , який перебуває в контрольованому прикордонному районі без військово-облікових документів. Своїми діями гр. ОСОБА_1 порушив прикордонний режим, а саме: п.8 «Положення про прикордонний режим», затверджене Постановою КМУ №1147 від 27.07.1998, чим вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.202 КУпАП».
Вважаючи постанову протиправною, а свої права порушеними, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що належних доказів у підтвердження того, що позивач мав при собі та надавав уповноваженій особі Державної прикордонної служби України Посвідчення про приписку до призовної дільниці матеріали справи не містять.
Суд апеляційної інстанції вважає такі висновки суду першої інстанції обгрунтованими та правильними з огляду на наступне
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін суб`єкт владних повноважень відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України, означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Згідно зі статтею 222-1 КУпАП, органи Державної прикордонної служби України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в`їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього (статті 202-203-1 (щодо порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204-2, 204-4).
Від імені органів Державної прикордонної служби України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право:
начальники органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України та їх заступники;
інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України.
Уповноважені посадові особи органів Державної прикордонної служби України можуть стягувати накладені ними штрафи незалежно від їх розміру в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон, контрольних пунктах в`їзду-виїзду та місцях їх дислокації виключно за допомогою безготівкових платіжних терміналів.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 КУпАП України порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від ста до ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Правові основи організації та діяльності Державної прикордонної служби України, її загальну структуру, чисельність, функції та повноваження визначає Закон України Про Державну прикордонну службу України від 03.04.2003 № 661-ІV (далі - Закон № 661-ІV).
Приписами пп. 5, 9, 11 ст. 19 Закону № 661-ІV визначено, що на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються: організація запобігання кримінальним та адміністративним правопорушенням, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, їх виявлення та припинення, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення згідно із законами; виявлення причин та умов, що призводять до порушень законодавства про державний кордон України, вжиття в межах своєї компетенції заходів щодо їх усунення; контроль за дотриманням прикордонного режиму.
Систему режимних заходів у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі, які регламентують відповідно до законодавства правила в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб встановлює Положення про прикордонний режим, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147 (далі - Положення № 1147).
Так, відповідно до Закону № 661-ІV, Положення № 1147, з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони. Так, контрольовані прикордонні райони встановлюються, як правило, в межах території району, міста, селища, сільради, прилеглої до державного кордону України або до узбережжя моря, що охороняється органами Державної прикордонної служби України. До контрольованого прикордонного району включаються також територіальне море України, внутрішні води України і частина вод прикордонних річок, озер та інших водойм України і розташовані в цих водах острови.
Відповідно до п. 5 Положення № 1147, контроль за додержанням прикордонного режиму у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі здійснює Державна прикордонна служба у взаємодії з органами Національної поліції.
Так, відповідно до пп. 2 п. 2 Положення № 1147 контрольований прикордонний район, це ділянка місцевості, яка визначена, як правило, у межах території району, міста, селища та села, прилеглої до державного кордону або до узбережжя моря, що охороняється органами Державної прикордонної служби, а також у межах територіального моря, внутрішніх вод, частини вод прикордонних річок, озер та інших водойм і розташованих у цих водах островів.
Відповідно до п. 7 Положення № 1147, громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають, перебувають, проживають, проваджують роботи і пропускаються у прикордонну смугу з дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби, який безпосередньо виконує завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону у визначеній зоні відповідальності, за наявності документів, що посвідчують їх особу. У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (у паперовій або електронній формі).
Особи, зазначені у п. 7 та 8 Положення № 1147, на вимогу уповноважених осіб Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також членів громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону зобов`язані пред`являти відповідні документи, передбачені цими пунктами (п. 10 Положення).
Указом Президента України Про введення воєнного стану від 24.02.2022 № 64/2022, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року, який діяв на момент вчинення відповідних дій та розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Аналіз наведених вище правових норм надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років також зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (у паперовій або електронній формі).

Стосовно покликання ОСОБА_1 , що він не перебував в зоні повноважень Державної прикордонної служби, оскільки автомобіль, в якому він знаходився, було зупинено на відстані 40 км від кордону, суд зазначає наступне.
Дослідженням матеріалів справи встановлено, що позивача було виявлено 26 березня 2025 року о 14 год 30 на території Рокитнівської ОТГ Сарненського району Рівненської області на околиці н.п.Рокитне, на відстані 40 км до лінії державного кордону України з Республікою Білорусь.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 3 серпня 1998 року №1199 «Про контрольовані прикордонні райони», Сарненський район Рівненської області включений до переліку міст і районів, на території яких установлюються контрольовані прикордонні райони.
Згідно п.2 Постанови КМУ від 3 серпня 1998 року №1199, прикордонний режим у зазначених контрольованих прикордонних районах запроваджено з 1 вересня цього року.
Отже, населений пункт Рокитне Сарненського району Рівненської області перебуває в зоні повноважень Державної прикордонної служби, як контрольований прикордонний район.
Крім того, в обґрунтування своїх позовних вимог позивачем додано копію постанови Рокитнівського районного суду Рівненської області від 06 червня 2025 року, згідно якої провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
У мотивувальній частині даної постанови суду зазначається: « … ОСОБА_1 було виявлено на околиці н.п.Рокитне на відстані 40 км до лінії державного кордону України з республікою Білорусь, що є великою відстанню до самого кордону та не може безумовно свідчити про намір його перетину.
Фототаблиця, на якій зображений ОСОБА_1 , копії документів, які засвідчують особу та грошові кошти, не є доказом вчинення адміністративного правопорушення. …».
Зі змісту постанови убачається, що підставою для закриття провадження у справі за ч.2 ст.204-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 стало те, що матеріали справи не містили належних та достовірних доказів у підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП, тому з урахуванням стандарту доведення вини «поза розумним сумнівом» стало підставою для його виправдання.
Разом з тим, суд звертає увагу, що закриття провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП не виключає складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.202 КУпАП, оскільки адміністративні правопорушення, передбачені ст.202 КУпАП та ст.204-1 КУпАП мають різний склади.
Частина 1 статті 202 КУпАП передбачає відповідальність за порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду виїзду.
Відповідно до частини 1 статті 222-1 КУпАП, органи Державної прикордонної служби України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в`їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього (статті 202-203-1 (щодо порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204-2, 204-4).
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Представник позивача ОСОБА_2 як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції стверджувала, що на вимогу прикордонників надати військово-облікові документи ОСОБА_1 надав Посвідчення про приписку до призовної дільниці.
Згідно копії Посвідчення про приписку до призовної дільниці, ОСОБА_1 , який народився в м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, приписаний до ІНФОРМАЦІЯ_2 04.04.2017, взятий на облік 07.03.2017. Копія посвідчення про приписку до призовної дільниці посвідчена адвокатом 04 грудня 2025 року.
З матеріалів справи вбачається, що 26.03.2025 о 14 год 30 хв ОСОБА_1 перебував в межах контрольованого прикордонного району, а саме на території Рокитнівської ОТГ Сарненського району Рівненської області на околиці н.п.Рокитне, на відстані 40 км до лінії державного кордону України з республікою Білорусь без військово-облікових документів та був затриманий прикордонним нарядом в порядку адміністративного переслідування.
Згідно приписів КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, КАС України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).
Як правильно вказує суд першої інстанції, належних доказів у підтвердження того, що позивач мав при собі та надавав уповноваженій особі Державної прикордонної служби України Посвідчення про приписку до призовної дільниці матеріали справи не містять. Тобто, позивачем не доведено тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи містять довідку первинного опитування громадян України з додатками (а.с. 23-25). У довідці зазначено, що 26.03.2025 о 14:30 по інформації ПОРВ спільно з помічниками начальника застави по РМ Н на окололиці н.п. Рокитне, зупинено таксі марки «Ауді» р/н НОМЕР_4 , в якому було виявлено двох осіб без військово-облікових документів, а саме громадян України ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Додатками до даної довідки є: фото затриманих; фото документів; фото речей; фото грошових коштів.
Додатком 3 до вказаної довідки є фото речей ОСОБА_1 , серед яких відсутній військово-обліковий документ, що що додатково підтверджує ту обставину, що військово-облікового документа позивач при собі не мав.
Сам факт видачі посвідчення про приписку до призовної дільниці не може бути доказом того, що позивач мав його при собі 26.03.2025 під час перебування в контрольованому прикордонному районі.
Ухвалюючи рішення, апеляційний суд враховує, що визначений правовою нормою ст.77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19.
Доводи позивача про відсутність доказів вчинення ним адміністративного правопорушення є безпідставними та спрямовані лише на уникнення відповідальності за вчинені адміністративні правопорушення, винуватість в яких повністю доведена.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 11 травня 2026 року у справі №571/3485/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя	 	Т. М. Димарчук 	
судді	 	Р. М. Москаль 	
 	 	П. І. Сало  	
Повне судове рішення складено 08.07.26